РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.09.2022Справа №910/6042/22

Суддя Господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан"

про стягнення 128 700,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Вусо" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" про стягнення 128 700,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Вусо" на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту №8-01 від 10.10.2019 та внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Renault Trafic, державний номерний знак НОМЕР_2 , водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, станом на дату настання останньої була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/004857939, а тому позивач вказує, що обов`язок з відшкодування спричинених збитків у розмірі 128 700,00 грн. покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2022 відкрито провадження у справі №910/6042/22; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено учасникам справи строки для подання заяв по суті спору.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Ухвала суду від 21.07.2022 була надіслана Товариству з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" 22.07.2022 на адресу, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 96), рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, та згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №300 була вручена відповідачу 26.07.2022.

Згідно пункту 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Таким чином, керуючись приписами п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що днем вручення відповідачу ухвали суду від 21.07.2022 є 26.07.2022 (день проставлення у поштовому повідомленні №300 відмітки про вручення судового рішення).

Статтею 113 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За приписами ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Пунктом 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 21.07.2022 у справі №910/6042/22 встановлено Товариству з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" строк на подання відзиву з долученими до нього доказами та з доказами його направлення позивачу - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Отже, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" повинне було подати відзив на позов у строк до 10.08.2022 включно.

12.08.2022 засобами поштового зв`язку від Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" надійшов відзив на позов (зданий до установи поштового зв`язку 10.08.2022), в якому відповідач зазначає, що ним лише 19.07.2022 було отримано позовну заяву щодо стягнення страхового відшкодування за полісом №АР/004857939 та просить суд відкласти вирішення справи на 60 днів для надання йому можливості в межах визначеного п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" прийняти рішення щодо виплати страхового відшкодування.

Частиною 7 статті 116 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку

Розглянувши викладені у відзиві доводи відповідача, суд не вбачає правових підстав для відкладення розгляду справи №910/6042/22 з огляду на те, що за приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

В свою чергу, приписи Господарського процесуального кодексу України не передбачають такої підстави для відкладення розгляду справи, як надання відповідачу можливості визначитись із своєю правовою поведінкою з приводу вимог позивача, тим більше, що від дати відкриття провадження у справі №910/6042/22 - 21.07.2022 пройшло більш ніж 60 календарних днів.

Судом враховано, що з 24.02.2022 розпочалась повномасштабна військова агресія Російської Федерації проти України.

Проте, статтею 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" передбачено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Тобто, навіть в умовах воєнного стану конституційне право особи на судовий захист не може бути обмеженим.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

З наведених приписів закону вбачається, що запровадження військового стану у країні не може слугувати самостійною та достатньою підставою для відтермінування вирішення спору (не здійснення розгляду справи), в той час з квітня 2022 року в м. Києві та Київській області (за місцезнаходженням сторін та суду) не ведуться активні бойові дії.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (пункти 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Відтак, згідно приписів Закону України "Про правовий режим воєнного стану" підстави для відкладення розгляду справи №910/6042/22 чи зупинення провадження у даній справі відсутні.

Пунктом 6 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 21.07.2022 у справі №910/6042/22 встановлено Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Вусо" строк на подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву.

За інформацією із пошукової системи відстеження поштових відправлень на веб-сайті АТ "Укрпошта" примірник відзиву (поштове відправлення №741) був вручений Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Вусо" за адресою місцезнаходження 15.08.2022, а відтак позивач був вправі подати до суду відповідь на відзив до 22.08.2022 (згідно приписів ч. 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України, оскільки останній день 5-денного строку на подання відповіді на відзив припадав на 21.08.2022 - вихідний день - суботу), однак таким своїм правом не скористався.

Будь-яких інших заяв, клопотань, пояснень від сторін не надходило, у зв`язку з чим справа №910/6042/22 підлягає вирішенню за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

10.10.2019 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Вусо" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №8-01 (надалі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 3.5 Договору строк його дії встановлено з внесення першого страхового платежу (у повному обсязі) і діє до 24.10.2024.

13.09.2021 близько 12 год. 15 хв. в м. Києві по Столичному шосе в напрямку проспекту Науки в районі електроопори №208 сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , автомобіля Renault Trafic, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля Volkswagen Multivan, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 . А саме: ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом Renault Trafic, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Kia Sportage, який в свою чергу продовжив некерований рух та скоїв зіткнення з транспортним засобом Volkswagen Multivan, що призвело до механічних пошкоджень всіх автомобілів та тілесних ушкоджень ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Факт скоєння ДТП підтверджується відомостями Управління патрульної поліції в місті Києві про дорожньо-транспортну пригоду №479695.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_2 п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, що підтверджується постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 09.12.2021 у справі №752/27977/21 (з урахуванням постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 18.02.2022 про виправлення описки), відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивачем на підставі страхового акту №2175075-1 від 30.09.2021, розрахунку страхового відшкодування, виконаного з урахуванням складених Товариством з обмеженою відповідальністю "Експертна компанія "Фаворит-Ассистанс" звіту про визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу вих. №28854 від 22.09.2021 та дослідження фахівця щодо можливого розміру вартості ремонту колісного транспортного засобу вих. №29057 від 07.10.2021, виконано свої зобов`язання за Договором та здійснено відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом виплати коштів на рахунок Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Укргазбанк" (вигодонабувач за Договором) у сумі 144 710,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №47795 від 30.09.2021.

Тобто, фактично позивачем сплачено страхове відшкодування у розмірі 144 710,00 грн.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як встановлено постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 09.12.2021 у справі №752/27977/21 (з урахуванням постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 18.02.2022 про виправлення описки), спірна ДТП, внаслідок якої було завдано шкоду автомобілю Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_1 , сталася з вини водія автомобіля Renault Trafic, державний номерний знак НОМЕР_2 , - ОСОБА_2.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Renault Trafic, державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на дату настання спірної ДТП була Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/004857939, що підтверджується інформацією з бази Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Наведеним договором (поліс №АР/004857939) передбачено, що франшиза становить - 1 300,00 грн., ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 130 000,00 грн., ліміт відповідальності за шкоду життю та здоров`ю - 260 000,00 грн.

Суд відзначає, що в силу приписів ч. 3 ст. 5 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин підлягають застосуванню Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції, чинній на момент страхового випадку (ДТП), тобто, станом на 13.09.2021.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

В силу приписів ст.ст. 22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальними.

Тобто, відповідач, як страховик винної у ДТП особи, зобов`язаний відшкодувати завдані останньою збитки третій особі (у даному випадку - позивачу) в обсязі, визначеному Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та відповідно до договору страхування, укладеному з особою, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

За таких обставин, розрахунок заявленої до стягнення з відповідача суми страхового відшкодування має здійснюватись з урахуванням приписів ст.ст. 22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Разом з тим, порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність встановлено статтею 1194 Цивільного кодексу України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №910/3650/16, постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №686/17155/15-ц).

За змістом ст. 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, може бути визначено як експертом, так і аварійним комісаром.

Отже, належним доказом розміру відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу може бути висновок особи, яка згідно чинного законодавства України має право на проведення експертної оцінки майна (суб`єкт оціночної діяльності або аварійний комісар).

В матеріалах справи наявний Звіт про визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу вих. №28854 від 22.09.2021, складений Товариством з обмеженою відповідальністю "Експертна компанія "Фаворит-Ассистанс" (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №229/21, виданий Фондом державного майна України 22.03.2021), відповідно до якого ринкова вартість транспортного засобу Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_1 , станом на 13.09.2021 (без врахування аварійних пошкоджень) складає 467 533,38 грн.

В свою чергу, із дослідження фахівця щодо можливого розміру вартості ремонту колісного транспортного засобу вих. №29057 від 07.10.2021, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Експертна компанія "Фаворит-Ассистанс" (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №229/21, виданий Фондом державного майна України 22.03.2021), вбачається, що можлива вартість ремонту Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_1 , станом на 13.09.2021 після його аварійного пошкодження дорівнює 526 016,88 грн. (коефіцієнт фізичного зносу 0, оскільки строк експлуатації даного автомобіля не перевищує 7 років).

Статтею 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.02.2021 у справі №910/17947/15.

У відповідності до викладених у Договорі визначень сторони домовились, що повною загибеллю транспортного засобу є пошкодження (знищення) транспортного засобу, внаслідок якого відсутня технічна можливість виконання ремонтно-відновлювальних робіт, які забезпечують усунення пошкоджень, що виникли в результаті настання страхового випадку, або вартість відновлювального ремонту, розрахована відповідно до умов цього договору, перевищує 75% дійсної вартості транспортного засобу на момент настання страхового випадку.

Відповідно до пункту 7.17 Методики, якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ.

Згідно з пункту 7.18 Методики вартість утилізації КТЗ визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися.

Оскільки ринкова вартість транспортного засобу Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_1 , станом на 13.09.2021 (без врахування аварійних пошкоджень) складала 467 533,38 грн., в той час як можлива вартість відновлювального ремонту Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_1 , станом на 13.09.2021 після його аварійного пошкодження складала 526 016,88 грн., то позивач та страхувальник за Договором прийшли до правомірного висновку про повну загибель (фізичне знищення) автомобіля Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок настання 13.09.2021 ДТП.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (п. 30.2 ст. 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Пунктом 16.22 Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 10.10.2019) передбачено, що у разі відмови страховика задовольнити заяву страхувальника про відмову від прав на застрахований ТЗ (або за відсутності такої заяви), розмір заподіяних збитків дорівнює меншій сумі з:

- дійсної вартості ТЗ на момент настання страхового випадку за вирахуванням вартості залишків, придатних для подальшого використання;

- ліміту відповідальності страховика по ТЗ на момент настання страхового випадку за вирахуванням вартості залишків, придатних до подальшого використання.

Вартість залишків, придатних для подальшого використання, визначається шляхом письмового погодження страхувальником запропонованої страховиком пропозиції або шляхом проведення інтернет-аукціону AutoOnline (п. 16.23 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 10.10.2019).

28.09.2021 ОСОБА_1 (страхувальник за Договором) звернувся до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" із заявою про свою згоду з повною конструктивною загибеллю автомобіля Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_1 , та вартістю придатних залишків автомобіля у розмірі 280 000,00 грн. (визначеною позивачем за наслідками виставлення автомобіля Kia Sportage на онлайн аукціон).

У пункті 4.1.5 Договору сторонами погоджено франшизу по повній загибелі ТЗ у розмірі 4 290,00 грн., а у пункті 3.3 Договору страхову суму - у розмірі 429 000,00 грн.

Таким чином, Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Вусо" було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування та виплачено вигодонабувачу за Договором кошти у розмірі 144 710,00 грн. (429 000,00 грн. страхової суми - 280 000,00 грн. вартості придатних залишків - 4 290,00 грн. франшизи за Договором).

Варто відзначити, що страхова сума за автомобіль Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_1 , в даному випадку є меншою ніж вартість відновлювального ремонту цього автомобіля, визначена у досліджені фахівця щодо можливого розміру вартості ремонту колісного транспортного засобу вих. №29057 від 07.10.2021, складеному Товариством з обмеженою відповідальністю "Експертна компанія "Фаворит-Ассистанс".

З огляду на наведене, до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" перейшло право вимоги до особи, якою скоєно спірну дорожньо-транспортну пригоду, з відшкодування шкоди в розмірі 144 710,00 грн.

Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Renault Trafic, державний номерний знак НОМЕР_2 , водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, станом на дату настання останньої була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/004857939.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відтак, враховуючи визначені полісом №АР/004857939 розмір франшизи - 1 300,00 грн., ліміт відповідальності за шкоду майну - 130 000,00 грн. та розмір фактично виплачених позивачем в якості страхового відшкодування за Договором коштів - 144 710,00 грн., відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 128 700,00 грн. (130 000,00 грн. ліміту відповідальності - 1 300,00 грн. франшизи за полісом).

Попри наведене, позивач не надав жодних доказів звернення до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, в той час як Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" вказує, що дізналось про вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" з позову, який надійшов йому 19.07.2022.

Факт одержання Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" 19.07.2022 примірника даного позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" підтверджується інформацією із системи відстежень поштових пересилань на офіційному сайті АТ "Укрпошта"

Пунктом 35.1 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

У цій заяві має міститися:

а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;

ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

За приписами п. 35.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" до заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

є) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Документи, зазначені у підпунктах "а" - "ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування.

Таким чином, з огляду на норми статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Відтак, право отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань виникає виключно за умови подання потерпілим у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків; зазначений у підпункті 37.1.4 статті 37 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає.

Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17, від 03.10.2018 у справі №753/5293/16-ц, від 20.02.2019 у справі №201/8286/16-ц, від 01.07.2019 у справі №513/1275/14-ц, від 11.12.2019 у справі №465/4287/15, а також Верховним Судом у постановах від 21.03.2019 у справі №758/16132/16-ц, від 01.07.2019 у справі №513/1275/14-ц, 05.02.2020 у справі №748/1893/18, від 22.04.2021 у справі №754/5626/19, від 25.05.2020 у справі №910/10075/19 та від 25.11.2021 у справі №204/5314/18.

Поряд з цим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к (провадження №13-24кс19) зазначено, що законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до МТСБУ за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до МТСБУ про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

У вказаній постанові судом також зазначено, що у системному зв`язку зі ст. 36 положення п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Прикметно, що формуючи у постанові від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к (провадження №13-24кс19) правову позицію щодо того, що звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування в межах річного строку, Велика Палата Верховного Суду не відступила від висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17, від 03.10.2018 у справі №753/5293/16-ц, від 20.02.2019 у справі №201/8286/16-ц, від 01.07.2019 у справі №513/1275/14-ц; від 11.12.2019 у справі №465/4287/15.

У зв`язку з наведеним наразі у даній сфері правовідносин актуальними є як правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо обов`язковості звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування у порядку статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", так і правовий висновок Великої Палати Верховного Суду щодо необов`язковості такого звернення та можливості страховика звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування в межах річного строку.

Тобто, у правовому регулюванні спірних правовідносин відсутня єдність судової практики на рівні як судів касаційної інстанції, так і Великої Палати Верховного Суду щодо обов`язковості звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування у порядку статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

В той же час, суд відзначає, що приписи статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є чіткими, однозначними та передбачають умовою для отримання страхового відшкодування подання потерпілим чи іншою особою саме страховику (а не суду) та саме заяви про страхове відшкодування (а не позовної заяви), до якої законодавцем встановлено чіткі вимоги (відмінні від вимог до позовної заяви).

При цьому, дані приписи мають на меті надання можливості страховику за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ реалізувати закріплені в Законі права на отримання інформації та витребування документів задля встановлення всіх обставин страхового випадку, адже останній не є його учасником, а тим більше - суб`єктом правовідносин з виплати потерпілому відшкодування за договором добровільного майнового страхування (КАСКО) (в тому числі, направивши на огляд пошкодженого майна (транспортних засобів) свого працівника, аварійного комісара або експерта).

Виключно за наслідками вчинення вказаних дій, які зумовлюють початок перебігу встановленого законодавцем у положеннях статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строку на прийняття страховиком рішення щодо відповідного страхового випадку, та у випадку нездійснення страхової виплати (неповної її виплати) за спливом такого строку чи повідомлення про прийняття рішення щодо відмови у виплаті страхового відшкодування взагалі, може йтися про існування порушених прав потерпілого або іншої особи, яка має право на отримання страхового відшкодування за договором (полісом), що підлягає судовому захисту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2020 у справі №910/10075/19.

У статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Керуючись наведеним приписами законодавства та приймаючи до уваги, що спірна ДТП сталася 13.09.2021, позивач мав право звернутись до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування у строк до 14.09.2022.

За змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 Цивільного кодексу України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статі 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Отже, настання строку здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ №АР/004857939 обумовлене закінченням дев`яностоденного строку з дня отримання ним заяви про страхове відшкодування та документів, визначених статтею 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк виконання зобов`язання може бути встановлений як договором, так і законом.

В даному випадку п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено строк виконання зобов`язання із виплати страхового відшкодування - 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування та документів, зазначених у статті 35 цього Закону.

Визначені Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строки на вчинення певних дій (звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, строк розгляду даної заяви, строк для здійснення страхової виплати тощо) зумовлені суттю та специфікою страхової діяльності - страховик за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ не являється учасником делікту та фактично на оплатній основі відповідає в певній частині шкоди за вчинення винною особою правопорушення.

Відтак, законодавець, встановлюючи відповідні строки (строк в один рік з дати настання ДТП для звернення із заявою про виплату страхового відшкодування; 90 днів з моменту одержання заяви для здійснення виплати страхового відшкодування та відповідних документів), мав на меті забезпечити можливість страховику (який, на відміну від страховика за договором КАСКО, не є обізнаним про настання страхового випадку до звернення до нього із заявою про страхове відшкодування та не є суб`єктом правовідносин з виплати потерпілому відшкодування за договором добровільного майнового страхування (КАСКО) перевірити відомості щодо обставин настання страхового випадку (наприклад, перевірити чи не є такий випадок "страховим шахрайством") та перевірити вірність визначеного розміру шкоди.

Також враховуючи зумовлену специфікою страхової діяльності велику кількість страхових випадків, які настають щоденно, встановлення даних строків надає можливість страховику планувати свою фінансову діяльність та рівномірно розподіляти витрати на виплату страхового відшкодування з метою недопущення настання неплатоспроможності такого суб`єкта господарювання.

Нехтування встановленими Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строками нічим іншим не відрізняється від нехтування встановленими договором строками.

Таким чином, якщо керуватись логікою, що оскільки вказаним Законом не передбачено обов`язку досудового врегулювання даного спору, а відтак визначені для страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ строки не мають значення, то за такою ж логікою можна нехтувати встановленим кредитним договором строком на повернення кредиту, встановленим договором строком на виконання робіт, встановленим договором поставки строком на оплату поставленого товару тощо та в будь-який момент звернутись до суду із позовом про стягнення коштів/повернення попередньої оплати/зобов`язання виконати підрядні роботи тощо, незалежно від настання чи ненастання строку на виконання таких обов`язків, оскільки у вказаних правовідносинах законом також не визначено обов`язку досудового врегулювання спору.

Однак, як вбачається з усталеної судової практики в інших категоріях спорів якщо станом на дату розгляду справи по суті у відповідача не наступив строк виконання зобов`язання, суди відмовляють у задоволенні позову з огляду на відсутність порушеного права у позивача. При цьому, у таких рішеннях суди не посилаються на рішення Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002, оскільки загальновідомою є різниця між претензією, як досудовою формою врегулювання спору, та вимогою, з направленням якої пов`язане настання строку виконання зобов`язання (ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" або інші норми в залежності від спірних правовідносин сторін), в той час як сплив визначеного законом строку дає підстави для кваліфікації такого зобов`язання як простроченого.

Звернення потерпілого або іншої особи, яка має право на отримання відшкодування, безпосередньо до суду має своїм наслідком ситуацію, коли позов пред`являється до дати настання обов`язку із здійснення виплати та навіть до дати початку перебігу встановленого законом строку для виконання зобов`язання та, враховуючи, що дана категорія справ в тотальній більшості випадків розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, тобто, строк її розгляду повинен не перевищувати 60 календарних днів, то фактично станом на дату розгляду справи строк виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ свого обов`язку з здійснення страхової виплати є таким, що не настав.

Суд погоджується, що вказаним Законом не передбачено обов`язку потерпілого або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, звернутись до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ із заявою про страхове відшкодування, однак в даному випадку одержання страхового відшкодування це право особи, яке остання може реалізовувати або не реалізовувати.

У разі якщо потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, бажає реалізувати своє право та одержати страхове відшкодування, то відповідно має вчинити визначені Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" дії - звернутись до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ із заявою про виплату страхового відшкодування, яка повинна відповідати встановленим ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вимогам, та долучити до такої заяви передбачені цією ж статтею документи.

Саме з моментом подання у передбаченому ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку заяви даний Закон пов`язує виникнення у страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ обов`язку з виплати страхового відшкодування, початок перебігу строку на виконання такого обов`язку та відповідно відповідальність за порушення такого строку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що станом на дату розгляду даного спору права позивача не були порушені, а відповідачем не було построчено виконання свого обов`язку з здійснення страхового відшкодування, оскільки Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Вусо" не зверталось до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Крім того, судом взято до уваги, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №465/4287/15 не є остаточним судовим рішенням (справу №465/4287/15 передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції), в той час як постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17 є остаточним судовим рішенням.

До того ж, правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к передбачає, що для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 Кримінального кодексу України, попереднє звернення потерпілого до цього страхового бюро із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", не є обов`язковим.

Тобто, правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к, поширюється на вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні, на що звертав увагу Верховний Суду у своїй постанові від 25.02.2021 у справі №643/4766/17.

В свою чергу, правова позиція з приводу обов`язковості звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17, постановах Верховного Суду від 25.05.2020 у справі №910/10075/19, від 20.02.2019 у справі №201/8286/16-ц, від 24.04.2019 у справі №643/19957/15-ц, від 02.12.2018 у справі №641/8243/14-ц, від 14.06.2018 у справі №357/9466/15-к, а також постановах Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2021 у справі №910/7736/20, від 15.02.2021 у справі №910/9468/20, від 30.11.2020 у справі №910/7452/20.

Попри наведене, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Renault Trafic, державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/004857939, а отже останній все ж таки має обов`язок здійснити страхове відшкодування матеріального збитку, завданого внаслідок спірної ДТП, проте строк виконання такого обов`язку станом на дату розгляду справи №910/6042/22 не настав.

Відтак, з огляду на відсутність єдності судової практики з даного питання навіть на рівні Великої Палати Верховного Суду та наявність у Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" обов`язку здійснити страхове відшкодування матеріального збитку, завданого автомобілю Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок спірної ДТП, суд, з метою процесуальної економії, вбачає за необхідне задовольнити вимогу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" про стягнення 128 700,00 грн.

Щодо розподілу судових витрат позивача на оплату судового збору.

Частиною 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Судом встановлено, що звернення позивача з даним позовом до суду є передчасним, адже матеріали справи не містять доказів настання обставин, з якими законодавство України, що регулює спірні правовідносини, надає можливість для висновку про існування порушених прав позивача, а відповідачем не було порушено (прострочено) виконання своїх зобов`язань із виплати страхового відшкодування.

Отже фактично спір у справі №910/6042/22 виник внаслідок неправильних дій Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо", а тому на підставі частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України суд покладає судові витрати позивача на оплату судового збору у розмірі 2 481,00 грн. на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Вусо".

Керуючись статтями 13, 14, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 96; ідентифікаційний код 35417298) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31; ідентифікаційний код 31650052) суму страхового відшкодування у розмірі 128 700 (сто двадцять вісім тисяч сімсот) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. Судові витрати позивача на оплату судового збору у розмірі 2 481,00 грн. покласти на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Вусо".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до положень ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 23.09.2022.

Суддя Р.В. Бойко