ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

28.09.2022м. Дніпро№ 904/3204/22

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Татарчук В.О., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" до Приватного підприємства "Алмаз" про видачу судового наказу про стягнення заборгованості в загальному розмірі 1514,83грн, з якої: 1461,20грн основного боргу за спожиту електроенергію, 18,49грн пені, 2,81грн трьох відсотків річних, 32,33грн інфляційного збільшення та витрати по сплаті судового збору.

ВСТАНОВИВ :

До Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" про видачу судового наказу про стягнення з Приватного підприємства "Алмаз" заборгованості в загальному розмірі 1514,83грн, з якої: 1461,20грн основного боргу за спожиту електроенергію, 18,49грн пені, 2,81грн трьох відсотків річних, 32,33грн інфляційного збільшення та витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтуванні заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" посилається на наявність невиконаних боржником грошових зобов`язань за Договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч.ч. 3, 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Докази наявності укладення договору в письмовій або електронній формі надаються з дотриманням вимог, встановлених ст.ст. 91, 96 Господарського процесуального кодексу України. При цьому учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява про видачу судового наказу не відповідає вимогам ст.ст. 148, 150 Господарського процесуального кодексу України, оскільки заявником не надано доказів підписання договору в письмовій формі або його укладення в електронній формі обома сторонами.

Можливість укладення договору по факту споживання послуги, продукту, або по факту їхньої оплати, не заперечується судом, але в такому випадку суд вважає, що стягнення заборгованості має вирішуватися із необхідністю доведення виникнення господарських зобов`язань та грошової заборгованості боржника в порядку позовного провадження.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Також суд звертає увагу на те, що у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу, внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст.ст. 147, 148, 150, 151, 152, 153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" у видачі судового наказу про стягнення з Приватного підприємства "Алмаз" заборгованості в загальному розмірі 1514,83грн, з якої: 1461,20грн основного боргу за спожиту електроенергію, 18,49грн пені, 2,81грн трьох відсотків річних, 32,33грн інфляційного збільшення та витрати по сплаті судового збору.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 254-259 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.О. Татарчук