РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.09.2022Справа № 910/6180/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКОЛАБ" (04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 5/2)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА-ВІТА" (04053, м. Київ, провулок Несторівський, буд. 13/19)

про стягнення 229 604,35 грн.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НІКОЛАБ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА-ВІТА" про стягнення 229 604,35 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором про надання медичних послуг № 0408-2020/2 від 04.08.2020, а саме в частині оплати за надані медичні послуги, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 167 754,00 грн. Крім того, позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню у розмірі 19 864,24 грн, інфляційні втрати у розмірі 34 736,30 грн та 3% відсотка річних у розмірі 7 249,81 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 суд відкрив провадження у справі № 910/6180/22, розгляд якої вирішив здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

З метою повідомлення відповідача про його право подати відзив на позовну заяву, на адресу останнього, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, направлялась ухвала Господарського суду міста Києва від 25.07.2022.

Станом на 01.09.2022 конверт з ухвалою про відкриття провадження у справі був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку за закінченням терміну зберігання.

За приписами пунктів 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітка про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

04 серпня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "НІКОЛАБ" (надалі - позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА-ВІТА" (надалі - відповідач, замовник) був укладений договір №0408-2020/2 про надання медичних послуг (надалі - договір), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання на умовах цього договору, самостійно або із залученням третіх осіб надавати медичні послуги з проведення лабораторних досліджень біологічного матеріалу, переданого замовником (надалі - послуги), а замовник зобов`язується в порядку і на умовах цього договору прийняти і сплатити ці послуги виконавця (п. 1.1. договору).

Пунктом 2.1 договору передбачено, що замовник оформлює на кожного пацієнта індивідуальне направлення на проведення лабораторних досліджень (додаток № 2 до договору), і передає його разом з біологічним матеріалом виконавцеві. В направленні зазначаються: прізвище, ім`я, по-батькові, вік та попередній діагноз пацієнта, а також перелік лабораторних досліджень, які позивач зобов`язаний виконати. Виконавець залишає за собою право не прийняти в роботу пробірки з біологічним матеріалом, якщо: на пробірках відсутнє маркування (ПІБ пацієнта); забір здійснено в пробірку з невірним наповнювачем, або в недостатній кількості (необхідний об`єм вказаний на кожній пробірці).

Результати лабораторних досліджень виконавець оформлює на своєму фірмовому бланку за підписом відповідального лікаря, скріплює печаткою та направляє їх замовнику на паперовому носії або передає по електронній пошті в строки згідно з додатком № 1 до договору (пункт 2.4 договору).

Відповідно до пункту 3.1 договору його загальна сума складає сумарну вартість наданих медичних послуг впродовж дії даного договору і визначається шляхом складання сум, відображених в актах виконаних робіт (наданих послуг).

За умовами пункту 3.2 договору ціни на послуги, що надаються виконавцем, зазначаються в додатку № 1 до нього.

За змістом пункту 4.1 договору оплата послуг виконавця здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування замовником грошових коштів на поточний рахунок виконавця протягом 10 банківських днів з моменту підписання акта виконаних робіт (наданих послуг).

Виконавець виконує дослідження згідно з умовами договору і по закінченню 5 робочих днів наступного (в якому надавалися послуги) за звітним місяцем складає і передає замовнику на електронну пошту на погодження акт звірки виконаних лабораторних досліджень. Після підтвердження акта, виконавець формує рахунки й акти виконаних робіт та передає замовнику (пункт 4.2 договору).

Згідно з пунктом 5.2 наведеної угоди замовник бере на себе зобов`язання, зокрема, прийняти від виконавця результати лабораторних досліджень і підписати акт виконаних робіт протягом 7 робочих днів з моменту його отримання. За наявності заперечень і зауважень до акта виконаних робіт, викласти їх у письмовій формі для усунення недоліків виконавцем, а також своєчасно виконувати оплату послуг виконавця.

Відповідно до пункту 8.1 цього договору останній набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2020 року.

На виконання умов договору позивач виконав лабораторні дослідження біоматеріалу зразків, які надавалися відповідачем, на загальну суму 353 476,00 грн, про що свідчать акти наданих послуг, а саме:

- Акт наданих послуг № 380 від 31.08.2020 року на суму 4200,00 грн;

- Акт наданих послуг № 468 від 30.09.2020 року на суму 30 892,00 грн;

- Акт наданих послуг № 693 від 31.10.2020 року на суму 50 644,00 грн;

- Акт наданих послуг № 921 від 30.11.2020 року на суму 34 152,00 грн;

- Акт наданих послуг № 1192 від 31.12.2020 року на суму 26 612,00 грн;

- Акт наданих послуг № 129 від 31.01.2021 року на суму 3584,00 грн;

- Акт наданих послуг № 305 від 28.02.2021 року на суму 12 200,00 грн;

- Акт наданих послуг № 878 від 31.03.2021 року на суму 3554,00 грн;

- Акт наданих послуг № 1146 від 30.04.2021 року на суму 1500,00 грн;

- Акт наданих послуг № 1347 від 31.05.2021 року на суму 11 170,00 грн;

- Акт наданих послуг № 1648 від 30.06.2021 року на суму 19 148,00 грн;

- Акт наданих послуг № 1849 від 31.07.2021 року на суму 22 006,00 грн;

- Акт наданих послуг № 2169 від 31.08.2021 року на суму 998,00 грн;

- Акт наданих послуг № 2369 від 30.09.2021 року на суму 608,00 грн;

- Акт наданих послуг № 2593 від 31.10.2021 року на суму 25 232,00 грн;

- Акт наданих послуг № 2835 від 30.11.2021 року на суму 22 986,00 грн;

- Акт наданих послуг № 3025 від 31.12.2021 року на суму 17 592,00 грн;

- Акт наданих послуг № 170 від 31.01.2022 року на суму 16 722,00 грн;

- Акт наданих послуг № 365 від 28.02.2022 року на суму 10 676,00 грн.

Вищевказані акти були підписані з боку відповідача, окрім актів наданих послуг №3025 від 31.12.2021, № 170 від 31.01.2022 та № 365 від 28.02.2022, які направлялись на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА-ВІТА" та були залишені останнім без підписання та без повернення на адресу позивача. Крім того, матеріали справи не містять жодних письмових заперечень і зауважень щодо вищевказаних актів надання послуг, наданих позивачем в порядку та на умовах, визначених даним договором.

З наявних у матеріалах платіжних доручень вбачається, що відповідачем в період з вересня 2020 року по лютий 2022 року здійснив часткову оплату наданих послуг на суму 185 722,00 грн, зокрема, за актами наданих послуг: № 380 від 31.08.2020, № 468 від 30.09.2020, № 693 від 31.10.2020, № 921 від 30.11.2020, № 305 від 28.02.2021, № 878 від 31.03.2021, № 1146 від 30.04.2021, № 1347 від 31.05.2021, № 2369 від 30.09.2021, № 2593 від 31.10.2021 та № 170 від 31.01.2022.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією вих.. №2405-22/3 від 24.05.2022 про сплату заборгованості за договором №0408/2020/2 від 04.08.2020 у розмірі 167 754,00 грн. Відповідно до опису вкладення у цінний лист від 24.05.2022, поштової накладної №087, фіскального чеку від 24.05.2022 та рекомендованого повідомлення про вручення №087 вбачається, що вищевказана претензія була направлена на адрес відповідача та вручена останньому 25.05.2022.

Внаслідок залишення претензії позивача без відповіді та задоволення, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованість у розмірі 167 754,00 грн, а також пеню у розмірі 19 864,24 грн, інфляційні втрати у розмірі 34 736,30 грн та 3% річних у розмірі 7 249,81 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а тому до вищевказаних відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

За умовами частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем на виконання умов договору №0408-2020/2 від 04.08.2020 було надано відповідачу послуги з лабораторного дослідження біоматеріалу зразків на загальну суму 353 476,00 грн, про що свідчать підписані між сторонами акти наданих послуг.

При цьому, акти надання послуг №3025 від 31.12.2021, № 170 від 31.01.2022 та № 365 від 28.02.2022, які направлялись на адресу відповідача та були залишені останнім без розгляду, з огляду на пункт 5.2 договору, вважаються підписаними належним чином, оскільки матеріали справи не містять жодних письмових заперечень і зауважень щодо зазначених актів, наданих позивачем в порядку та на умовах, визначених даним договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач на виконання умов договору здійснив лише часткову оплату вартості наданих йому послуг на загальну суму 185 722,00 грн. Інша частина послуг на суму 167 754,00 грн залишена Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА-ВІТА" без оплати.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів повної оплати відповідачем основного боргу за договором про надання медичних послуг №0408/2020/2 від 04.08.2020, а факт заборгованості відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 167 754,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором надання медичних послуг позивач просив суд стягнути з відповідача також пеню у розмірі 19 864,24 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

У той же час суд звертає увагу на положення частини 6 статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що у разі порушень умов розділу 4.1 цієї угоди замовник зобов`язується виплатити виконавцю пеню на суму заборгованості із розрахунку облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу згідно чинного законодавства України, якщо не існує інших домовленостей між сторонами.

Враховуючи передбачений пунктом 4.1 договору граничний строк здійснення остаточного розрахунку за надані відповідачу послуги, а також беручи до уваги підписані сторонами акти наданих послуг та платіжні доручення про часткову оплату, суд, з урахуванням положень частини 6 статті 232 ГК України, здійснив перерахунок пені, зокрема, за актами наданих послуг №№ 693 від 31.10.2020, № 921 від 30.11.2020, № 1192 від 31.12.2020, № 129 від 31.01.2021, № 305 від 28.02.2021, № 1347 від 31.05.2021, № 1648 від 30.06.2021, № 1849 від 31.07.2021, № 2169 від 31.08.2021 та № 2835 від 30.11.2021.

Так, виконавши перерахунок штрафних санкції, суд дійшов висновку про те, що обґрунтованою та арифметично вірною сумою пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, є 11 054,36 грн. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Також у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати вищенаведених послуг позивач також просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 34 736,30 грн та 3% річних у розмірі 7 249,81 грн.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що розрахунок останніх є обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягаю задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем не надано суду жодних доказів належного виконання зобов`язань за договором, як і не надано доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у нього обов`язку щодо сплати заборгованості у заявленому позивачем розмірі.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКОЛАБ".

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 236 - 239, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА-ВІТА" (04053, м. Київ, провулок Несторівський, буд. 13/19, ідентифікаційний код 31629151) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКОЛАБ" (04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 5/2, ідентифікаційний код 39434956) основний борг у розмірі 167 754 грн 00 коп., пеню у розмірі 11 054 грн 36 коп., інфляційні втрати у розмірі 34 736 грн 30 коп., 3% річних у розмірі 7 249 грн 81 коп. та судовий збір у розмірі 3 311 грн 92 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 26.09.2022

Суддя Л. Г. Пукшин