ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.09.2022м. СумиСправа № 920/46/22

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А. за участю секретаря судового засідання Саленко Н.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/46/22 в порядку загального позовного провадження

за позовом: Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» (вул. Олексія Береста, 21, м. Суми, 40000, ідентифікаційний код 03352432),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня Північного промислового вузла» (вул. Іллінська, 2, поверх 6, каб. 611, м. Суми, 40030, ідентифікаційний код 44360724),

про стягнення 592 984,19 грн,

за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня Північного промислового вузла» (вул. Іллінська, 2, поверх 6, каб. 611, м. Суми, 40030, ідентифікаційний код 44360724),

до відповідача за зустрічним позовом: Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» (вул. Олексія Береста, 21, м. Суми, 40000, ідентифікаційний код 03352432),

про визнання недійсним частини договору,

за участю представників учасників справи:

позивача адвокат Сіденко Л.В. за довіреністю від 24.12.2021 № 0007ДР-118-1221 та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії СМ № 000539 від 02.08.2018,

відповідача адвокат Бирченко Б.В. за довіреністю від 11.05.2022 № 424 та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії СМ № 000669 від 19.02.2020.

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з оплати розподілу природного газу у розмірі 6 565 945,41 грн, а саме: 6 399 432,19 грн основного боргу, 38 396,59 грн інфляційних збитків, 183 66,37 грн 3 % річних, 109 750,26 грн - пені; а також судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором розподілу природного газу (заява-приєднання від 01.01.2021 № 42АТ400-10829-21) щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати за послуги з розподілу природного газу, а тому наявні підстави для нарахування інфляційних втрат, 3 % річних від простроченої суми заборгованості відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та пені на підставі пункту 8.2 договору.

У позовній заяві позивачем наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які складаються з судового збору в сумі 98 489,18 грн.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 21.01.2022 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі № 920/46/22 за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання на 10.03.2022, 11:00.

14.02.2022 відповідачем подано відзив від 10.02.2022 № 244 (вх. № 1076/22 від 14.02.2022), де відповідач проти позову заперечує та просить суд у задоволення позову відмовити; у разі повного або часткового задоволення позовних вимог позивача зменшити на 90 % пеню до суми 10 975,02 грн та 3 % річних до суми 1 836,63 грн.

Також 14.02.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «Котельня Північного промислового вузла» (вул. Іллінська, 2, поверх 6, каб. 611, м. Суми, 40030, ідентифікаційний код 44360724) подало зустрічний позов 10.02.2022 № 243 (вх. № 506 від 14.02.2022 про визнання недійсним частини договору, відповідно до якого просить суд: 1) визнати недійсним абзац 1 пункту 6.6 договору розподілу природного газу, укладеного між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Котельня Північного промислового вузла» шляхом підписання 01.11.2021 заяви-приєднання № 42АТ400-10829-21 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) в наступній редакції: «Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів»; 2) визнати недійсним абзац 1 пункту 8.2 договору розподілу природного газу, укладеного між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Котельня Північного промислового вузла» шляхом підписання 01.11.2021 заяви-приєднання № 42АТ400-10829-21 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) в наступній редакції: «Уразі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу»; витрати по сплаті судового збору у справі покласти на відповідача за зустрічним позовом.

25.04.2022 позивачем за первісним позовом подано відзив на зустрічну позовну заяву від 11.04.2022 № 400007.1-Сл-964-0422 (вх. 1509), де останній заперечує проти доводів відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом), проти зустрічного позову заперечує та просить суд задовольнити первісні позовні вимоги, посилаючись на те, що відповідач за первісним позовом схвалив та прийняв умови Типового договору до виконання, проте договірні зобов`язання виконувалися останнім неналежним чином з простроченням платежу. Відповідачем за первісним позовом вчинено ряд дій, які свідчать про схвалення Типового договору, зокрема, позивачем за первісним позовом надано, а відповідачем прийнято послугу розподілу природного газу, підписано акт наданих послуг та проведено оплату з порушенням договірних строків. Крім наведеного позивач за первісним позовом зазначає, що Типовий договір не суперечить положенням статті 203 ЦК України, Кодексу ГРМ, постановам НКРЕКП та іншим вимогам чинного законодавства. Указаний договір містить всі істотні умови, встановленні законодавством для цього виду правочинів; договір укладено у письмовій формі, підписаний сторонами та скріплений печатками сторін.

Також 25.04.2022 позивачем за первісним позовом подано до суду відповідь на відзив від 11.04.2022 № 400007.1-Сл-1012-0422 (вх. 1510), де останній заперечує проти доводів відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом), просить суд поновити строк для подачі відповіді на відзив, задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову. У відповіді на відзив позивач за первісним позовом зазначає, що станом на 14.01.2022 (на момент подачі позову до суду) надана позивачем за первісним позовом послуга з розподілу природного газу за листопад 2021 року відповідачем за первісним позовом не оплачена, а тому позивачем за первісним позовом правомірно нараховано відповідачеві за первісним позовом до стягнення пеню, інфляційні та 3 % річних.

Заперечуючи проти клопотання відповідача за первісним позовом щодо зменшення пені та 3 % річних, позивач за первісним позовом зазначає, що відповідачем за первісним позовом не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності скрутного майнового становища, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, а твердження про відсутність коштів та про «недобросовісну поведінку позивача» не може слугувати належними та допустимими доказами в рамках зменшення пені та 3 % річних, а заявлені до стягнення суми пені та 3 % річних не може вважатися надмірним тягарем для відповідача за первісним позовом і невиправдним прибутком для позивача за первісним позовом.

26.04.2022 позивачем за первісним позовом подано до суду заяву від 12.04.2022 № 400007.1-Сл-1004-0422 (вх. 672/22 від 26.04.2022) про збільшення розміру позовних вимог, де просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом заборгованість з оплати розподілу природного газу у розмірі 6 992 416,38 грн, а саме: 6 399 432,19 грн основного боргу, 223 980,13 грн інфляційних збитків, 50 376,33 грн 3% річних, 318 627,73 грн - пені; а також судові витрати покласти на відповідача за первісним позовом.

У цій заяві позивач за первісним позовом зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які складаються з судового збору, становить в сумі 104 886,24 грн.

Водночас, підготовче засідання, призначене на 10.03.2022, 11:00, не відбулось у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 та проведенням бойових дій на території Сумської області.

22.03.2022 розпорядженням голови Верховного Суду № 12/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Сумської області. Розпорядженням голови Верховного Суду від 22.04.2022 № 25/0/9-22 відновлено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Сумської області.

Ухвалою від 12.05.2022 у справі № 920/46/22 судом постановлено прийняти зустрічний позов від 10.02.2022 № 243 (вх. № 506 від 14.02.2022) Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня Північного промислового вузла» (вул. Іллінська, 2, поверх 6, каб. 611, м. Суми, 40030, ідентифікаційний код 44360724) про визнання недійсним частини договору для спільного розгляду з первісним позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» (вул. Олексія Береста, 21, м. Суми, 40000, ідентифікаційний код 03352432) і об`єднати вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом у справі № 920/46/22; позивачу за зустрічним позовом - Товариству з обмеженою відповідальністю «Котельня Північного промислового вузла» (вул. Іллінська, 2, поверх 6, каб. 611, м. Суми, 40030, ідентифікаційний код 44360724) надати суду відповідь на відзив у строк до 01.06.2022, відповідно до статті 166 Господарського процесуального кодексу України; заяву позивача за первісним позовом - Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» (вул. Олексія Береста, 21, м. Суми, 40000, ідентифікаційний код 03352432) від 12.04.2022 № 400007.1-Сл-1004-0422 (вх. 672/22 від 26.04.2022) про збільшення розміру позовних вимог задовольнити; подальший розгляд справи здійснювати виходячи із розміру збільшених позовних вимог згідно заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог від 12.04.2022 № 400007.1-Сл-1004-0422 (вх. 672/22 від 26.04.2022) щодо стягнення з відповідача за первісним позовом заборгованості з оплати розподілу природного газу у розмірі 6 992 416,38 грн, а саме: 6 399 432,19 грн основного боргу, 223 980,13 грн інфляційних збитків, 50 376,33 грн 3% річних, 318 627,73 грн пені; призначити підготовче засідання на 16.06.2022, 10:30.

15.06.2022 представником відповідача за первісним позовом подано до суду заяву про вступ у справу як представника від 14.06.2022 б/н (вх. № 2376/22).

На виконання цієї заяви представника відповідача за первісним позовом 15.06.2022 відповідальною особою відділу документального забезпечення та контролю (канцелярія) Господарського суду Сумської області занесено відповідні відомості про представника відповідача за первісним позовом до електронної справи у системі «Електронний суд».

Представником відповідача за первісним позовом подано до суду клопотання від 14.06.2022 б/н (вх. № 2390/22 від 15.06.2022) про зменшення розміру неустойки, де представник відповідача за первісним позовом просить суд зменшити розмір пені на 90 % до суми 31 862,77 грн та зменшити розмір 3 % річних на 90 % до суми 5 037,63 грн, посилаючись на часткове виконання зобов`язань з боку відповідача за первісним позовом, майновий стан відповідача за первісним позовом та відсутність збитків у позивача за первісним позовом.

Також 15.06.2022 представником відповідача за первісним позовом подано до суду відповідь на відзив на зустрічний позов від 14.06.2022 б/н (вх. № 1138, вх. № 2389 від 15.06.2022), де представник відповідача за первісним позовом підтримує заявлені ним зустрічні позовні вимоги, вважає їх обґрунтованими та просить суд визнати поважними причини пропуску строку на подання відповіді на відзив на зустрічний позов, поновити строк для подання відповіді на відзив, зустрічні позовні вимоги задовольнити, а в задоволенні первісного позову відмовити.

Крім наведеного, представником відповідача за первісним позовом подано до суду заяву від 14.06.2022 б/н (вх. № 1137 від 15.06.2022) про закриття провадження у справі в частині стягнення 6 399 432,19 грн основного боргу. В обгрунтування зазначеної заяви представник відповідача за первісним позовом зазначає, що 16.03.2022 відповідачем за первісним позовом сплачено на користь позивача за первісним позовом 19 240 720,36 грн в рахунок погашення заборгованості за послуги за договором, надані у період з листопада 2021 року по лютий 2022, у тому числі 6 399 432,19 грн за послуги з розподілу природного газу, надані у листопаді 2021 року, що підтверджується копією платіжного доручення від 16.03.2022 № 343.

Ухвалою від 16.06.2022 у справі № 920/46/22 судом постановлено задовольнити заяву представника відповідача за первісним позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня Північного промислового вузла» (вул. Іллінська, 2, поверх 6, каб. 611, м. Суми, 40030, ідентифікаційний код 44360724) від 14.06.2022 б/н (вх. № 1137 від 15.06.2022) про закриття провадження у справі в частині стягнення 6 399 432,19 грн основного боргу; закрити провадження у справі № 920/46/22 в частині стягнення основного боргу в сумі 6 399 432,19 грн на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України; відкласти підготовче засідання на 26.07.2022, 12:30.

19.07.2022 від позивача за первісним позовом до суду надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву від 12.07.2022 № 400071.1-5243-0722 (вх. № 3125/22), де останній проти зустрічного позову заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що позивач за зустрічним позовом, в порушення вимог статей 76, 77 ГПК України не навів та не довів належними та допустимими доказами наявність підстав для визнання Типового договору розподілу природного газу в частині, як такий, який вчинено під впливом тяжкої обставини. Крім того, відповідно до частини другої статті 179 ГК України Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках затверджувати типові договори. Укладаючи договір розподілу природного газу, в тому числі в частині спірних пунктів договору, сторони за взаємною згодою визначили його умови на власний розсуд, з урахуванням Типового договору, затвердженого НКРЕКП, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

Також 19.07.2022 від позивача за первісним позовом до суду надійшли письмові заперечення проти клопотання про зменшення розміру неустойки від 12.07.2022 № 400007.1-Сл-5244-0722 (вх. № 3126/22), де останній просить суд відмовити у задоволенні клопотання про зменшення пені та 3 % річних на 90 %, оскільки сума пені та річних не перевищує розмір заборгованості та в процентному співвідношенні становить 6,18 % від суми основного боргу.

У підготовчому засіданні 26.07.2022 судом постановлено протокольні ухвали, які відповідно до приписів частини п`ятої статті 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання, та відповідно до яких постановлено письмові заперечення позивача за первісним позовом на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву від 12.07.2022 № 400071.1-5243-0722 (вх. № 3125/22) та письмові заперечення проти клопотання про зменшення розміру неустойки від 12.07.2022 № 400007.1-Сл-5244-0722 (вх. № 3126/22) долучити до матеріалів цієї справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 23.07.2022 у справі № 920/46/22 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті в судове засідання на 13.09.2022, 11:00.

Представник позивача приймала участь у судовому засіданні по суті 13.09.2022 безпосередньо у приміщенні суду, первісні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та заперечувала проти задоволення зустрічних позовних вимог та клопотань представника відповідача за первісним позовом щодо зменшення пені та 3 % річних.

Представник відповідача приймав участь у судовому засіданні по суті 13.09.2022 безпосередньо у приміщенні суду, проти первісних позовних вимог заперечував, зустрічні позовні вимоги та клопотання щодо зменшення пені та 3 % річних підтримав у повному обсязі.

Згідно зі статті 194 Господарського процесуального кодексу України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Суд вважає за доцільне зазначити, що учасникам справи надано достатньо часу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів. Приймаючи до уваги наведене та принципи змагальності і диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Судовий процес, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 13.09.2022 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

01.11.2021 між сторонами укладено договір розподілу природного газу (надалі договір розподілу) шляхом підписання заяви-приєднання № 42АТ400-10829-21 відповідно до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) на умовах Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498.

За умовами пункту 12.1 договору цей договір укладається на невизначений строк.

Відповідно до абзацу 10 пункту 1.4 розділу І Типового договору послуга з розподілу природного газу -це послуга оператора ГРМ, яка надається споживачу і включає в себе забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи та розподіл (переміщення) належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2,1.3 Типового договору розподілу природного газу останній є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України Про ринок природного газу і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494 (далі - Кодекс газорозподільних систем). Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Згідно із пунктами 2.1, 2.2 договору розподілу оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки і порядку, визначені цим договором; обов`язковою умовою надання споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ.

Облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається оператором ГРМ та споживається споживачем на межі балансової належності об`єкта споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (пункт 5.1 договору розподілу).

Пунктом 5.2 договору розподілу передбачено, що визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по споживачу здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених кодексом газорозподільних систем та цим договором.

Згідно із пунктом 5.4 договору розподілу порядок визначення об`єму розподіленого споживачу і спожитого ним природного газу та надання звітності щодо спожитих об`ємів газу за розрахунковий період визначається відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та з урахуванням вимог цього договору.

На виконання Закону України «Про ринок природного газу» НКРЕКП постановою від 07.10.2019 № 2080 «Про затвердження змін до деяких постанов НКРЕКП» внесено зміни до Кодексу газорозподільних систем (Постанова НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 із змінами і доповненнями), Типового договору розподілу природного газу (Постанова НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 із змінами і доповненнями), Методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу (Постанова НКРЕКП № 236 від 25.02.2016 із змінами). Зазначеними змінами для споживачів з 01 січня 2020 року запроваджено новий порядок розрахунків за послугу з розподілу природного газу, змінено принципи визначення обсягів газу, що беруться за основу.

Згідно із пунктом 6.1 договору розподілу оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором доля Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Відповідно до положень пункту 1 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи із річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача відповідно до цього Кодексу, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу.

Річна замовлена потужність об`єкта відповідача за первісним позовом на 2021 рік (листопад - грудень 2021 року) становить 8 332 594 м3, на 2022 рік становить 24 036 776 м3.

Відповідно до постанови НКРЕКП від 30.12.2020 за № 2779 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Сумигаз» установлено наступний тариф на послуги розподілу природного газу:

1) на період з 01 січня 2021 року - у розмірі 1,536 грн. за 1 м3 (з урахуванням ПДВ).

Величина річної замовленої потужності відповідача за первісним позовом на розрахунковий календарний 2021 рік (листопад грудень 2021 року) становить 8 332 594 м3, таким чином, 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) відповідача за первісним позовом становить 4 166 297 м3.

Щомісячний платіж за розрахунком АТ «Сумигаз» на 2021 рік у період з 01.01.2021 дорівнює 4 166 297 м3 (сума кубів газу, спожитого за попередній газовий рік) х 1,536 грн за 1 м3 (тариф на послуги розподілу природного газу) = 6 399 432,00 грн.

Періодом для здійснення розрахунків за договором розподілу природного газу є календарний місяць (пункт 2 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем).

Відповідно до пункту 7 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу.

Пунктом 6.5 договору розподілу передбачено, що споживач, що не є побутовим, зобов`язаний здійснити оплату величини вартості перевищення річної замовленої потужності протягом 10 робочих днів з дня надання оператором ГРМ рахунку на оплату.

Відповідно до пункту 6.6 договору розподілу остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

За листопад 2021 року відповідачу за первісним позовом надано послугу з розподілу природного газу (річна замовлена потужність) на загальну суму 6 399 432,19 грн, що підтверджується актом наданих послуг з розподілу природного газу за листопад 2021 року на суму 6 399 432,19 грн.

Станом на 16.03.2022 відповідачем за первісним позовом сплачено на користь позивача за первісним позовом 19 240 720,36 грн в рахунок погашення заборгованості за послуги за договором, надані у період з листопада 2021 року по лютий 2022, у тому числі 6 399 432,19 грн за послуги з розподілу природного газу, надані у листопаді 2021 року, що підтверджується копією платіжного доручення від 16.03.2022 № 343.

У зв`язку з погашенням відповідачем за первісним позовом суми основного боргу з порушенням строку, визначеного договором, позивачем за первісним позовом заявлено до стягнення інфляційні, 3 % річних та пеню у відповідних розмірах.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Щодо первісного позову суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а як визначено приписами статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають із підстав встановлених вищевказаною правовою нормою.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання, або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Згідно із статтею 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених зазначеним Кодексом.

Згідно із частинами другою, шостою статті 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.

Тобто, договір розподілу природного газу є договором приєднання, за яким його умови визначені заздалегідь однією із сторін, а тому такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другою стороною до нього в цілому, що означає, що друга сторона не може змінювати умови запропонованого договору, а може лише прийняти їх в запропонованому вигляді.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу; споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини; постачальник природного газу (далі - постачальник) суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів.

За приписами частини першої статті 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494, визначаються взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Згідно пунктом 4 глави1 розділу І Кодексу газорозподільних систем, договір розподілу природного газу -правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи.

Таким чином, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором надання послуг з розподілу природного газу.

Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України та частини сьомої статті 193 Господарського Кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Пунктом 1 частини першої статті 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним з наслідків порушення зобов`язання, передбачених статтею 611 цього ж Кодексу є сплата неустойки.

За змістом статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Щодо стягнення з відповідача пені, суд зазначає наступне.

У відповідності до частини другої статті 193 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з приписами статей 216-218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 ГК України).

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 ГК України.

Частиною шостою статті 231 ГК України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно із пунктом 8.2 договору розподілу у разі порушення споживачем, що є непобутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до наведеного позивачем за первісним позовом у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог розрахунку, сума пені складає 318 627,73 грн, пеня нарахована за загальний період з 11.12.2021 по 17.03.2022.

Розрахунок пені позивачем здійснено у відповідності до вимог статті 232 Господарського кодексу України, та з наступного дня, від дня простроченого основного зобов`язання, з урахуванням положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Відповідач за первісним позовом у відзиві від 10.02.2022 № 244 (вх. № 1076/22 від 14.02.2022) та у клопотанні про зменшення розміру неустойки від 14.06.2022 б/н (вх. № 2390/22 від 15.06.2022) просить суд застосувати положення статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України та зменшити розмір пені на 90 % до суми 31 862,77 грн.

В обгрунтування заяви про зменшення розміру неустойки відповідач за первісним позовом посилається на скрутне фінансове становище підприємства та на те, що останнім виконано зобов`язання за договором з основного боргу в повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом зазначає, що він не має інших джерел поповнення обігових коштів, ніж платежі споживачів за послуги з теплопостачання, а отже, і не має можливості розрахуватися з власними постачальниками до моменту отримання відповідних коштів від споживачів. Станом на 01.02.2022 сума заборгованості споживачів за послуги з теплопостачання перед ТОВ «КППВ» складала 166 414 799,30 грн, що підтверджується довідкою від 09.02.2022 № 230. Крім того, як зазначає відповідач за первісним позовом, станом на 01.02.2022 сума погодженої заборгованості бюджету Сумської міської територіальної громади перед ТОВ «КППВ» з відшкодування різниці між тарифами за період листопад 2021 року - січень 2022 року становить 43 114 519,11 грн; у відповідності до бухгалтерської звітності чистий збиток відповідача за первісним позовом за 2021 рік склав 10 412 500,00 грн.

Відповідач за первісним позовом просить суд звернути увагу на те, що позивачем за первісним позовом внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем за первісним позовом своїх грошових зобов`язань за договором не понесено жодних збитків, Іншими учасниками господарських відносин, тобто третіми особами також не було понесено збитків внаслідок несвоєчасного виконання зобов`язань ТОВ «КППВ». А тому відповідач за первісним позовом вважає, що розмір неустойки, заявленої до стягнення у справі, значно перевищує розмір збитків, понесених позивачем за первісним позовом внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем за первісним позовом зобов`язань за договором.

Позивачем за первісним позовом подано до суду письмові заперечення від 12.07.2022 № 400007.1-Сл-5244-0722 (вх. № 3126/22 від 19.07.2022) проти клопотання про зменшення розміру неустойки, де позивач за первісним позовом просить суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зменшення пені та 3 % річних на 90 % та зазначає, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження скрутного фінансового становища та не доведено наявності виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Також позивач за первісним позовом зазначає, що сума пені та річних не перевищує розмір заборгованості та в процентному співвідношенні становить 6,18 % від суми основного боргу.

Суд розглянувши клопотання відповідача щодо зменшення розміру неустойки зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 467/1346/15-ц.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Згідно з положеннями частини першої статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною другою статті 233 ГК України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під «іншими учасниками господарських відносин» слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Відповідно до положень статті 3, частини третьої статті 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом на 50 % від заявленої до стягнення суми.

Суд зазначає, що зменшення розміру пені на 50 % суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Таким чином, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем за первісним позовом зобов`язань щодо своєчасної оплати наданих послуг з розподілу природного газу за договором, задоволенню підлягають правомірні та обґрунтовані вимоги позивача за первісним позовом щодо стягнення з відповідача за первісним позовом пені в сумі 159 313,87 грн.

З урахуванням пункту 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню.

Щодо нарахованих позивачем 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана норма є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до наведеного позивачем за первісним позовом у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог розрахунку, 3 % річних складають 50 376,33 грн, нараховані за загальний період з 11.12.2021 по 17.03.2022; інфляційні втрати складають 223 980,13 грн, нараховані за загальний період з грудня 2021 року по лютий 2022 року.

Здійснений позивачем розрахунок річних та інфляційних суд вважає арифметично вірним.

Суд, розглянувши позовні вимоги щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, вважає їх обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Клопотання відповідача за первісним позовом щодо зменшення розміру річних на 90 % до суми 5 037,63 грн, наведене у відзиві від 10.02.2022 № 244 (вх. № 1076/22 від 14.02.2022) та у клопотанні про зменшення розміру неустойки від 14.06.2022 б/н (вх. № 2390/22 від 15.06.2022) задоволенню не підлягає з огляду на таке.

За змістом частини другої статті 625 ЦК нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені статтею 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі 6-42цс11).

Слід враховувати, що, попри подібність правової природи частини третьої статті 549 ЦК України (щодо сплати пені) та статті 625 цього Кодексу (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою.

Передбачені частиною другою статті 625 ЦК України наслідки порушення боржником грошового зобов`язання не є неустойкою. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Заходи відповідальності за порушення грошового зобов`язання та неустойка (пеня) є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена (аналогічна позиція виражена в постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13).

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем за первісним позовом правомірно нараховано першому відповідачеві за первісним позовом три проценти річних на підставі статті 625 ЦК України в сумі 50 376,33 грн за загальний період з 11.12.2021 по 17.03.2022, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному розмірі.

Щодо зустрічного позову суд зазначає наступне.

Відповідач за первісним позовом у зустрічному позові просить суд: 1) визнати недійсним абзац 1 пункту 6.6 договору розподілу природного газу, укладеного між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Котельня Північного промислового вузла» шляхом підписання 01.11.2021 заяви-приєднання № 42АТ400-10829-21 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) в наступній редакції: «Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів»; 2) визнати недійсним абзац 1 пункту 8.2 договору розподілу природного газу, укладеного між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Котельня Північного промислового вузла» шляхом підписання 01.11.2021 заяви-приєднання № 42АТ400-10829-21 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) в наступній редакції: «Уразі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу»; витрати по сплаті судового збору у справі покласти на відповідача за зустрічним позовом.

В обгрунтування зустрічних позовних вимог відповідач за первісним позовом зазначає, що умови пунктів 6.6 та 8.2 договору розподілу природного газу є вкрай невигідними для відповідача за первісним позовом, а укладення цього договору на відповідних умовах було здійснено ним виключно під впливом тяжких обставин.

У зустрічному позові відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) зазначає, що він не мав можливості вільно обрати надавала послуг розподілу природного газу та був вимушений укласти договір розподілу природного газу з позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) як монополістом у сфері розподілу природного газу на тих умовах, що були встановлені позивачем за первісним позовом у відповідному договорі.

Відповідач за первісним позовом зазначає, що він був змушений укласти відповідний договір для забезпечення населення міста Суми теплової енергію, враховуючи те, що на момент визначення відповідача за первісним позовом виконавцем послуги з постачання теплової енергії опалювальний сезон 2021-2022 років вже розпочався. Відсутність постачання теплової енергії у опалювальний період призвела б до виникнення у місті Суми надзвичайної ситуації техногенного характеру, що мала б потенційно катастрофічні наслідки у вигляді виникнення загрози життю або здоров`ю населення, завдання значних матеріальних збитків, а також до неможливості проживання населення на території, у якій у зимовий період відсутні послуги з опалення, та провадження на такій території господарської діяльності.

Ураховуючи викладене, відповідач за первісним позовом зазначає, що договір розподілу природного газу було укладено ним з позивачем за первісним позовом як монополістом у сфері розподілу природного газу під впливом тяжких обставин, і за відсутності таких обставин вказаний договір було б укладено відповідачем за первісним позовом на інших умовах, враховуючи те, що умови укладеного з позивачем за первісним позовом договору розподілу природного газу є вкрай невигідними для відповідача за первісним позовом.

Оплата за послуги з розподілу природного газу має здійснюватися відповідачем за первісним позовом позивачу за первісним позовом на умовах попередньої оплати до початку розрахункового пері остаточним розрахунком до десятого числа місяця, наступного за звітним; оплата за послуги з постачання теплової енергії має здійснюватися споживачами відповідачу за первісним позовом не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом. Тобто, за послуги з розподілу природного газу за листопад 2021 року відповідач за первісним позовом мав розрахуватися з позивачем за первісним позовом до 10.12.2021, але, як зазначає відповідач за первісним позовом, кошти від споживачів за послуги з постачання теплової енергії за листопад 2021 року відповідач за первісним позовом мав отримати лише до 31.12.2021. Відповідач за первісним позовом зазначає, що він не має інших джерел поповнення обігових коштів, ніж платежі споживачів за послуги з теплопостачання, а тому не має можливості розрахуватися з власними постачальниками до моменту отримання відповідних коштів від споживачів.

Відповідач за первісним позовом також зазначає, що не має можливості самостійно впливати на порядок оплати бюджетом Сумської міської територіальної громади коштів з відшкодування різниці між тарифами встановленими в економічно обґрунтованому розмірі на опалювальний період 2021/2022 років, та такими, які фактично застосовувалися в опалювальному періоді 2021/2022 років на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води по категорії споживачів «населення» на території Сумської міської територіальної громади, строки та розмір відповідних розрахунків бюджету з ТОВ «КППВ», а отже, на думку відповідача за первісним позовом, ТОВ «КППВ» не може нести відповідальність за порушення своїх зобов`язань перед постачальниками, викликане порушенням державою власних зобов`язань перед ТОВ «КППВ».

Позивач за первісним позовом заперечує проти зустрічного позову та просить суд задовольнити первісні позовні вимоги, посилаючись на те, що відповідач за первісним позовом схвалив та прийняв умови Типового договору до виконання, проте договірні зобов`язання виконувалися останнім неналежним чином з простроченням платежу. Відповідачем за первісним позовом вчинено ряд дій, які свідчать про схвалення Типового договору, зокрема, позивачем за первісним позовом надано, а відповідачем прийнято послугу розподілу природного газу, підписано акт наданих послуг та проведено оплату з порушенням договірних строків. Крім наведеного позивач за первісним позовом зазначає, що Типовий договір не суперечить положенням статті 203 ЦК України, Кодексу ГРМ, постановам НКРЕКП та іншим вимогам чинного законодавства. Указаний договір містить всі істотні умови, встановленні законодавством для цього виду правочинів; договір укладено у письмовій формі, підписаний сторонами та скріплений печатками сторін.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Поняття договору визначене у статті 626 ЦК України, відповідно до якого договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору заснована на свободі волевиявлення, а останнє, у своє чергу, спирається на свободу волі, що реалізується за допомогою диспозитивної норм цивільного права. Під диспозитивністю прийнято розуміти засновану на нормах даної галузі права, юридичну свободу суб`єкта цивільних правовідносинам, здійснювати свої суб`єктивні права за своїм розсудом.

Таким чином правовим засобами закріплення свободи договору традиційно розуміють норми - принципи які проголошують свободу договору, свободу підприємницької діяльності та диспозитивні норми права, в яких втілено даний принцип.

Зміст принципу свободи договору розкривається у статі 627 ЦК України. Він є однією з фундаментальних засад цивільно-правового принципу диспозитивності, через який суб`єкти цивільного права набувають і здійснюють свої цивільні права вільно на свій розсуд (частина перша статті12 ЦК України).

Важливим елементом свободи договору є воля та її зовнішній вираз - волевиявлення.

01.11.2021 між сторонами укладено договір розподілу природного газу шляхом підписання заяви-приєднання № 42АТ400-10829-21 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) на умовах Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498. Цей договір укладається на невизначений строк (пункт 12.1 Договору).

Типові та примірні договори є формою державного регулювання договірних відносин у сфері господарювання, вони застосовуються для спрощення процесу укладання конкретних господарських договорів та визначення бажаної, з точки зору держави моделі договірного зобов`язання.

Головною ознакою Типових договорів є їх обов`язковість.

Відповідно до абзацу10 пункту 1.4 розділу І Типового договору послуга з розподілу природного газу - це послуга Оператора ГРМ, яка надається Споживачу і включає в себе забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи та розподіл (переміщення) належного Споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача.

Згідно п. 4 гл. 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи.

Згідно із пунктами 2.1, 2.2 договору розподілу Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки і порядку, визначені цим договором; обов`язковою умовою надання Споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у Споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ.

На виконання Закону України «Про ринок природного газу» НКРЕКП постановою від 07.10.2019 № 2080 «Про затвердження Змін до деяких постанов НКРЕКП» внесено зміни до Кодексу газорозподільних систем (Постанова НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 із змінами і доповненнями), Типового договору розподілу природного газу (Постанова НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 із змінами і доповненнями), Методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу (Постанова НКРЕКП № 236 від 25.02.2016 із змінами і доповненнями). Зазначеними змінами для споживачів з 01 січня 2020 року запроваджено новий порядок розрахунків за послугу з розподілу природного газу, змінено принципи визначення обсягів газу, що беруться за основу.

Розділом VI Типового договору розподілу природного газу передбачений Порядок розрахунків.

Абзацем 1 пункту 6.6 Типового договору визначено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Постановою НКРЕКП від 11.08.2016 № 1418 «Про затвердження Змін до деяких постанов НКРЕКП» Регулятор затвердив зміни до Типового договору розподілу природного газу затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1384/27829.

Сторонами у справі укладений Типовий договір розподілу природного газу, умови виконання якого не ставлять в залежність від умов виконання будь-якого іншого договору, укладеного ТОВ «КППВ» або ж від надходженням коштів на його рахунки.

Відповідно до пункту 7 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка Оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу.

Враховуючи той факт що Типовий договір розподілу природного газу від 01.11.2021 належним чином укладений сторонами, підписаний та скріплений печатками, будь-яких заперечень стосовно умов договору між сторонами не виникало, крім того обидві сторони бажали укласти договір, і що їхній зовнішній вираз волі (волевиявлення) відповідає внутрішній волі.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин першої, другої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Частинами першою п`ятою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За загальним правилом частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин); згідно з частиною п`ятою статті 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Уклавши вищезазначений договір, сторони погодили, що відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.3 Типового договору розподілу природного газу, останній є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України Про ринок природного газу і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі - Кодекс газорозподільних систем).

Згідно із пунктами 2.1, 2.2 договору розподілу, Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки і порядку, визначені цим договором; обов`язковою умовою надання Споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у Споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ.

Позивач за первісним позовом виконав умови договору у повному обсязі, проте зобов`язання щодо оплати відповідачем за первісним позовом виконувались неналежним чином.

Відповідач за первісним позовом схвалив та прийняв умови Типового договору до виконання, проте договірні зобов`язання виконувались з боку останнього неналежним чином з прострочкою платежу. ТОВ «КППВ» було вчинено ряд дій, які свідчать про схвалення Типового договору, а саме: АТ «Сумигаз» надано, а ТОВ «КППВ» - прийнято послугу розподілу природного газу, підписано акт наданих послуг, проведено оплату (з порушенням договірних строків).

У постанові від 13.01.2014 у справі № 20/178 та постанові від 13.08.2002р. у справі № 12/472 Верховний Суд України зазначив, що сторона, підписавши договір та прийнявши його на виконання, а також використавши прийняте майно вчинила юридично значимі дії, спрямовані на схвалення спірного договору.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Отже, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов`язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Типовий договір № 42АТ400-10829-21 від 01.11.2021 не суперечить як положенням статті 203 ЦК України, Кодексу ГРМ, постановам НКРЕКП, так і іншим вимогам чинного законодавства. Вказаний договір містить всі істотні умови встановлені законодавством для даного виду правочинів. Договір укладений в письмовій формі, підписаний сторонами та скріплений печатками сторін.

При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Предметом позову є матеріально - правова вимога про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу до відповідача, що кореспондується зі способами захисту цього права чи інтересу, передбаченими статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обргрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Позивачем за зустрічним позовом не надано будь-яких доказів наявності та порушень його прав відповідачем за зустрічним позовом.

У разі, коли обраний спосіб не є таким, що спричинятиме поновлення порушених прав суд не має правових підстав для задоволення відповідних позовних вимог.

Щодо твердження відповідача за первісним позовом стосовно укладення ним з позивачем за первісним позовом оспорюваного правочину під впливом тяжких обставин суд зазначає наступне.

Укладаючи оспорюваний договір з позивачем за первісним позовом відповідач за первісним позовом був обізнаний про те, що опалювальний період 2021/2022 уже розпочато, а тому відповідач міг та повинен був передбачити негативні наслідки, які можуть виникнути, пов`язані з цим.

Зважаючи на все вищевикладене, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості зустрічних позовних вимог відповідача за первісним позовом, а відтак зустрічні позовні вимоги відповідача за первісним позовом не підлягають задоволенню.

Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що первісний позов задоволено частково, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 8 894,76 грн за подання первісного позову покладається на відповідача за первісним позовом пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а витрати по сплаті судового збору щодо подання зустрічного позову повністю покладаються на відповідача за первісним позовом у зв`язку з відмовою в задоволенні його зустрічних позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити частково первісний позов.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня Північного промислового вузла» (вул. Іллінська, 2, поверх 6, каб. 611, м. Суми, 40030, ідентифікаційний код 44360724) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» (вул. Олексія Береста, 21, м. Суми, 40000, ідентифікаційний код 03352432) пеню в сумі 159 313,87 грн (сто п`ятдесят дев`ять тисяч триста тринадцять гривень вісімдесят сім копійок), 3 % річних в сумі 50 376,33 грн (п`ятдесят тисяч триста сімдесят шість гривень тридцять три копійки), інфляційні нарахування в сумі 223 980,13 грн (двісті двадцять три тисячі дев`ятсот вісімдесят гривень тринадцять копійок) та відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 8 894,76 грн (вісім тисяч вісімсот дев`яносто чотири гривні сімдесят шість копійок).

3. Відмовити у задоволенні іншої частини первісних позовних вимог.

4. Відмовити у задоволенні зустрічного позову.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із частинами першою, другою статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 256 та статті 257 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини сьомої статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повні реквізити сторін зазначені у пункті 2 резолютивної частини цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 23 вересня 2022 року.

Суддя Ю.А. Джепа