ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2022 року Справа № 924/1257/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Саврій В.А., суддя Миханюк М.В. , суддя Коломис В.В.

розглянувши апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.02.2022р. у справі №924/1257/21 (суддя Яроцький А.М.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця"

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про стягнення 5397,04 грн

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до ч.13 ст.8, ч.3 ст.252 та ч.ч.2, 10 ст.270 ГПК України

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 10.02.2022 у справі №924/1257/21 задоволено позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення 5397 грн 04 коп. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" 5397 грн 04 коп. основного боргу та 2 270 грн витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду звернувся ІНФОРМАЦІЯ_2 з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.02.2022 у справі №924/1257/21.

В скарзі, зокрема, зазначає, що відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2006 року №1644 «Про порядок і розміри грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів, грошової виплати резервістам» виплата середнього заробітку військовозобов`язаним та резервістам, призваним на збори, проводиться підприємствами, установами та організаціями, в яких працюють призвані на збори громадяни, з наступним відшкодуванням цих витрат за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті на утримання Міністерства оборони та інших центральних органів виконавчої влади, які здійснюють керівництво військовими формуваннями.

Наказом Міністра оборони України №80 від 12.03.2007 було затверджено Інструкцію про умови виплати грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів, грошової виплати резервістам» (далі - Інструкції).

Пунктами 7, 11, 12 Інструкції визначено, що за військовозобов`язаними, призваними на збори, зберігається на весь період зборів, уключаючи час проїзду до місця їх проведення і назад, місце роботи, займана посада та середній заробіток як на основній, так і на сумісних роботах. Виплата середнього заробітку військовозобов`язаним, призваним на збори, провадиться підприємствами, установами та організаціями, де працюють (працювали) призвані на збори, з подальшим відшкодуванням цих витрат військовими комісаріатами. Підприємства, установи та організації для покриття витрат на виплату середньої заробітної плати військовозобов`язаним, призваним на збори, подають до районного військового комісаріату, у якому перебувають на обліку військовозобов`язані, рахунки, котрі акцептуються і передаються до обласного військового комісаріату для оплати. Відшкодуванню підлягають всі витрати, пов`язані з виплатою середнього заробітку (у тому числі і єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування).

Тобто, у відповідача виникає обов`язок з виплати середнього заробітку військовозобов`язаним та резервістам після отримання відповідних рахунків.

Апелянт зазначає, що Господарський суд Хмельницької області не врахував того, що ІНФОРМАЦІЯ_1 не було передано рахунки для оплати середнього заробітку ОСОБА_1 та Акціонерне товариство «Українська залізниця» не надало доказів такої передачі ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного апелянт просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в позові.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №924/1257/21 у складі: головуючий суддя Дужич С.П., суддя Павлюк І.Ю., суддя Савченко Г.І.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.07.2022 у справі №924/1257/21 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.02.2022 - залишено без руху. Встановлено скаржнику 10-денний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги. Роз`яснено апелянту, що у разі не усунення недоліків в установлений строк, апеляційну скаргу буде повернуто заявнику.

У зв`язку із перебуванням у відпустці головуючого судді Дужича С.П., розпорядженням керівника апарату суду від 12.08.2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи №924/1257/21.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №924/1257/21 у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Павлюк І.Ю., суддя Савченко Г.І.

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді Павлюк І.Ю. та судді Савченка Г.І., розпорядженням керівника апарату суду від 12.08.2022, призначено автоматизовану заміну суддів - членів колегії.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №924/1257/21 у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Миханюк М.В., суддя Коломис В.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.08.2022 поновлено ІНФОРМАЦІЯ_1 строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.02.2022 у справі №924/1257/21 та відкрито апеляційне провадження. Зупинено дію рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.02.2022 у справі №924/1257/21. Вирішено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано позивачу у строк до 02.09.2022 подати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України, та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів відповідачу.

30.08.2022 (вх.№5300/22) на адресу суду від позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві зазначає, що роботодавець не зобов`язаний подавати платіжні документи безпосередньо до обласного військового комісаріату для оплати, це відноситься до обов`язків районного військового комісаріату, у якому перебуває на обліку військовозобов`язаний.

Звертає увагу, що виробничим підрозділом Козятинської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на оплату ІНФОРМАЦІЯ_3 було передано рахунок №1 на суму 5397,04 грн, відомість про виплату середньої плати ОСОБА_1 за період 03.04.2019 по 19.04.2019 та розрахунок оплати середньої зарплати ОСОБА_1 (таб.№1727). Вищевказані рахунок, відомість та розрахунок були отримані ІНФОРМАЦІЯ_4 08.05.2019, що підтверджується підписом військового комісара (підполковника ОСОБА_2 ) та печаткою ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не заперечував сам факт отримання ІНФОРМАЦІЯ_4 рахунку №1 на суму 5397,04 грн, відомості про виплату середньої плати ОСОБА_1 за період 03.04.2019 по 19.04.2019 та розрахунку оплати середньої зарплати ОСОБА_1 .

Також позивач зазначає, що скаржником не наведено жодного аргументу щодо порушення судом першої інстанції будь-яких норм права, тому враховуючи очевидність обставин справи, які випливають з наданих доказів, а також аргументів відповідача, на які було надано повні відповіді судом, вважає, що подання апеляційної скарги зводиться виключно до незгоди з судовим рішенням однією із сторін, що завжди має місце в господарському судочинстві.

На підставі викладеного просить суд апеляційної інстанції залишити рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.02.2022 у справі №924/1257/21 - без змін, а апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - без задоволення.

Розглядом матеріалів справи встановлено.
Наказом начальника Виробничого підрозділу "Козятинська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Південно-Західна залізниця" AT "Укрзалізниця" №202/ос по особовому складу від 01.04.2019 в зв`язку з призовом на навчальні збори резервістів, ОСОБА_1 , оператора поста централізації 4 розряду станції Шепетівка увільнено від роботи терміном на 17 діб з 03.04.2019 по 19.04.2019 зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку.

Вимогою, за підписом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 , начальнику станції Шепетівка Козятинської дирекції залізничних перевезень повідомлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 03.04.2019 призивається на навчальні збори резервістів для проходження учбових зборів згідно Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

З рахунку №1, відомості про виплату середньої заробітної плати, нарахованої військовозобов`язаним, призваним на збори та рахунку на оплату середньої зарплати (табельний номер 1727) вбачається, що за період перебування на навчальних зборах з 03.04.2019 по 19.04.2019 ОСОБА_1 нараховано до виплати та сплачено 4423,80 грн заробітної плати та 22% єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 973,24 грн, всього 5397,04 грн.

Виробничим підрозділом Козятинської дирекції залізничних перевезень регіональної філії "Південно-Західна залізниця" AT "Укрзалізниця" на оплату ІНФОРМАЦІЯ_3 було передано рахунок №1 на суму 5397,04 грн, відомість про виплату середньої плати ОСОБА_1 за період 03.04.2019 по 19.04.2019 та розрахунок оплати середньої зарплати ОСОБА_1 (таб.№1727).

Вищевказані рахунок, відомість та розрахунок були отримані ІНФОРМАЦІЯ_4 08.05.2019, що підтверджується підписом військового комісара (підполковника ОСОБА_2 ) та печаткою ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З довідки №48 від 12.10.2021 ВП Козятинська дирекція залізничних перевезень регіональної філії "Південно-Західна залізниця" AT "Укрзалізниця" (Відділ кадрів) вбачається, що ОСОБА_1 працював з 19.07.2017 у виробничому підрозділі Козятинська дирекція залізничних перевезень і займав посаду оператора поста централізації 4 розряду станції Шепетівка. Був звільнений 02.09.2019 за угодою сторін.

У зв`язку з несплатою відповідачем суми виплаченої заробітної плати (у тому числі єдиного соціального внеску) за перебування на навчальних зборах працівника позивача в розмірі 5 397,04 грн, останній звернувся до суду з даною позовною заявою.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:
Як вбачається з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Згідно положень статті 193 Господарського кодексу України господарські зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічне положення закріплено у статті 526 Цивільного кодексу України. Так, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 119 Кодексу законів про працю України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

Як встановлено ч.ч.2, 3 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Як встановлено ч.9 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії, зокрема, військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Відповідно до ч.10 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, в тому числі, прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних.

Відповідно до ч.1 ст.29 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) військовозобов`язані призиваються на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори. Резервісти проходять підготовку та збори відповідно до програм у порядку, встановленому положеннями про проходження громадянами України служби у військовому резерві. Про початок та закінчення зборів військовозобов`язаних та резервістів видається відповідний наказ командира військової частини.

Чисельність військовозобов`язаних, які підлягають призову на навчальні збори, щорічно визначається Міністерством оборони України в межах бюджетних асигнувань на оборону.

Відповідно до абз.1, 2 ч.9 ст.29 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) військовозобов`язані, яким надійшла повістка районного (міського) військового комісаріату (органу Служби безпеки України) на прибуття для призову на збори, зобов`язані прибути в пункт і в строк, зазначені у повістці.

Керівники підприємств, установ, організацій та навчальних закладів незалежно від підпорядкування та форми власності на вимогу військових комісаріатів забезпечують своєчасне прибуття військовозобов`язаних до визначених пунктів збору.

Як встановлено ч.1 ст.13 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за громадянами України, які проходять підготовку з військово-технічних спеціальностей з відривом від виробництва, на весь час підготовки, включаючи час проїзду до місця підготовки та у зворотному напрямку, зберігаються місце роботи, а також займана посада та середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування і форм власності.

Відповідно до ч. 11 ст. 29 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за призваними на збори військовозобов`язаними на весь період зборів та резервістами на весь час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві, включаючи час проїзду до місця їх проведення і назад, зберігаються місце роботи, а також займана посада та середня заробітна плата на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування і форм власності.

Частиною 13 статті 29 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що виплата середньої заробітної плати військовозобов`язаним за весь період зборів та резервістам за час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно абз.1 п.2 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок і розміри грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів, грошової виплати резервістам" від 23.11.2006 №1644 виплата середнього заробітку військовозобов`язаним та резервістам, призваним на збори, проводиться підприємствами, установами та організаціями, в яких працюють призвані на збори громадяни, з наступним відшкодуванням цих витрат за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті на утримання Міністерства оборони та інших центральних органів виконавчої влади, які здійснюють керівництво військовими формуваннями.

Умови виплати грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів, грошової виплати резервістам, визначені Інструкцією, яка затверджена наказом Міністра оборони України від 12.03.2007 №80 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26.03.2007 за №269/13536.

Згідно з пунктами 7, 8 Інструкції, на виконання постанови Кабінету Міністрів України №1644 від 23.11.2006, за військовозобов`язаними, призваними на збори, зберігається на весь період зборів, уключаючи час проїзду до місця їх проведення і назад, місце роботи, займана посада та середній заробіток як на основній, так і на сумісних роботах. Особам, призваним на збори, виплачується заробітна плата за відпрацьований час до дня припинення роботи у зв`язку з від`їздом на збори, а також середня заробітна плата за перші півмісяця зборів. За решту часу перебування на зборах виплата заробітної плати провадиться у звичайні строки, установлені на підприємстві, в установі чи організації, де працює військовозобов`язаний.

Зазначені особи не підлягають звільненню з роботи з ініціативи власника або вповноваженого ним органу незалежно від підпорядкування і форм власності з дня отримання повістки про призов і до повернення, крім випадків ліквідації установи, підприємства, організації тощо, де вони працювали.

Відповідно до пунктів 11, 12, 13 Інструкції виплата середнього заробітку військовозобов`язаним, призваним на збори, провадиться підприємствами, установами та організаціями, де працюють (працювали) призвані на збори, з подальшим відшкодуванням цих витрат військовими комісаріатами (пункт 11).

Підприємства, установи та організації для покриття витрат на виплату середньої заробітної плати військовозобов`язаним, призваним на збори, подають до районного військового комісаріату, у якому перебувають на обліку військовозобов`язані, рахунки, котрі акцептуються і передаються до обласного військового комісаріату для оплати. Відшкодуванню підлягають всі витрати, пов`язані з виплатою середнього заробітку (у тому числі і єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) (пункт 12).

Середній заробіток військовозобов`язаних, призваних на збори, розраховується підприємствами, установами та організаціями, де працюють (працювали) призвані на збори, відповідно до чинних нормативно-правових актів (пункт 13 Інструкції).

За умовами пункту 4.6 Інструкції з організації і проведення навчальних зборів з військовозобов`язаними у військових частинах і установах Збройних Сил України, затвердженої наказом Міноборони України №560 від 11.11.2009 (з подальшими змінами та доповненнями), командири військових частин (установ) зобов`язані під час проведення навчальних зборів організувати: видання наказу про зарахування військовозобов`язаних до списків особового складу військової частини (установи), організувати їх облік; внесення відповідних записів про проходження навчальних зборів у військово-облікові документи військовозобов`язаних із зазначенням тривалості і виду навчальних зборів, завіривши їх підписом, скріпленим гербовою печаткою військової частини (установи), тощо.

Умовами пункту 4.7 цієї Інструкції передбачено, що обласні військові комісаріати (військовий комісаріат Автономної Республіки Крим, ІНФОРМАЦІЯ_6 ) зобов`язані після закінчення навчальних зборів відшкодувати витрати підприємствам (установам та організаціям), на яких працюють військовозобов`язані, призвані на навчальні збори, з виплатою середнього заробітку за весь період проведення навчальних зборів та урахуванням часу перебування у дорозі до місця проведення навчальних зборів і у зворотному напрямку, тощо.

Відповідно до пункту 10 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №389 від 03.06.2013, обласні військові комісаріати, крім виконання функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, здійснюють відшкодування роботодавцям середнього заробітку військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті на утримання Міноборони.

Доводи апелянта зводяться до того, що ІНФОРМАЦІЯ_1 не було передано рахунки для оплати середнього заробітку ОСОБА_1 та Акціонерне товариство «Українська залізниця» не надала доказів такої передачі ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, як було встановлено, виробничим підрозділом Козятинської дирекції залізничних перевезень регіональної філії "Південно-Західна залізниця" AT "Укрзалізниця" на оплату ІНФОРМАЦІЯ_3 було передано рахунок №1 на суму 5397,04 грн, відомість про виплату середньої плати ОСОБА_1 за період 03.04.2019 по 19.04.2019 та розрахунок оплати середньої зарплати ОСОБА_1 (таб.№1727).

Вищевказані рахунок, відомість та розрахунок були отримані ІНФОРМАЦІЯ_4 08.05.2019, що підтверджується підписом військового комісара (підполковника ОСОБА_2 ) та печаткою ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Тобто, позивачем було передано рахунки для оплати середнього заробітку ОСОБА_1 в порядку пункту 12 Інструкції про умови виплати грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів, грошової виплати резервістам, яка затверджена наказом Міністра оборони України від 12.03.2007 №80.

Колегія суддів звертає увагу, що нормами Інструкції не передбачено обов`язку роботодавця подавати платіжні документи безпосередньо до обласного військового комісаріату для оплати, це відноситься до обов`язків районного військового комісаріату, у якому перебуває на обліку військовозобов`язаний.

Крім цього, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку" від 30.03.2021 №1357-IX до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема, до статті 20, внесено зміни та слова "військових комісаріатах" замінено словами "територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки".

Переформатування ІНФОРМАЦІЯ_7 у ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснено з 31.10.2020 на підставі вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 23.12.2019 №Д-322/1/11 дек "Про формування територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у Збройних Силах України", директиви командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_8 " від 26.19.2019 № Д-9/дск "Про формування територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у військах оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_8 ", спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 04.03.2020 № Д-322/1/5дск "Про проведення організаційних заходів у Збройних Силах України в 2019 році", директиви командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_8 " від 06.03.2020 № Д-5дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у військах оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_8 " у 2020 році", спільної директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 02.09.2020 №Д-321/7/дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2020 році" та директиви командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_8 " від 03.09.2020 №Д-10дек "Про проведення додаткових організаційних заходів у військах оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_8 " в 2020 році".

Тобто, ІНФОРМАЦІЯ_2 є правонаступником всіх прав та обов`язків ІНФОРМАЦІЯ_7 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ).

Отже, відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є правонаступником ІНФОРМАЦІЯ_7 , є особою відповідальною за відшкодування витрат позивача на оплату військовозобов`язаним працівникам, які проходили військові збори, середньої заробітної плати (у тому числі і єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що ІНФОРМАЦІЯ_2 є особою, відповідальною за відшкодування витрат позивача на оплату середньої заробітної плати військовозобов`язаному працівнику - ОСОБА_1 , який проходив військові збори у період з 03.04.2019 по 19.04.2019 у розмір 5397,04 грн.

Підставою для здійснення компенсації витрат підприємства є рахунок підприємства та відомість на виплату середньої заробітної плати, нарахованої військовозобов`язаним, призваним на збори.

Позивачем виконано вимоги законодавства та дотримано порядок подання до ІНФОРМАЦІЯ_5 рахунку та відомості до нього на відшкодування середньої заробітної плати, нарахованої позивачем військовозобов`язаному працівнику за період перебування на зборах з 03.04.2019 по 19.04.2019, що в свою чергу зумовлює виникнення обов`язку у відповідача для відшкодування позивачу вищевказаних витрат.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належним доказів на підтвердження сплати спірної суми грошових коштів.

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

За змістом ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.ст.73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (ст.78 Господарського процесуального кодексу України,)

Згідно з ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.ст.74, 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Приймаючи до уваги наведене вище, виходячи із засад розумності і справедливості, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення 5397,04 грн.

Згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

В силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Відповідно до положень ст.129 ГПК України витрати зі сплати судового бору у справі покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст.8, 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.02.2022р. у справі №924/1257/21 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови складений 29.09.2022р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Коломис В.В.