ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2022 р. м. Львів Справа №914/4137/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді І.Б. Малех

суддів В.М. Гриців

О.В. Зварич

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Регіон-Хол, б/н від 18.05.2022 (вх. № апеляційного суду 01-05/1078/22, 01-05/1084/22 від 18.05.2022)

на рішення Господарського суду Львівської області від 05 квітня 2022 року (суддя Трускавецький В.П., повний текст рішення складено 11.04.2022, м. Львів)

у справі №914/4137/21

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Регіон-Хол, м. Львів

про стягнення 32 992,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року на розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява АТ Комерційний банк «Приватбанк» до ТОВ «Регіон-Хол» про стягнення грошових коштів в сумі 32 922,10 грн.

Дані позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Господарського суду Львівської області від 15.02.2021 у справі №914/2265/20 було задоволено позов банку та виселено ТОВ «Регіон-Хол» з нежитлових приміщень АЗС, зокрема, за адресою Львівська область, Перемишлянський район, с. Брюховичі, вул. І.Франка, буд. 222, загальною площею 73,7 кв. м., що були передані останньому за договором суборенди. Дані приміщення, як вказує позивач, є не звільненими та не передані власнику. Одночасно Банк стверджує, що є власником земельної ділянки за адресою: Львівська область, Перемишлянський район, с. Брюховичі, вул. І. Франка, буд. 222, загальною площею 73,7 кв. м., що були передані останньому за договором суборенди. Банк, як власник, зобов`язаний нести податкове навантаження у формі податку на землю, якою фактично користується ТОВ «Регіон-Хол». За період з 2019 по 2021 роки позивачем сплачено, як вказує останній 32 992,10 грн. земельного податку, які просить стягнути з відповідача. Дані вимоги мотивовано положеннями ст. ст. 22, 1166, 1212 Цивільного кодексу України , ст. 152 Земельного кодексу України, ст. 14.1.72, 269.1 Податкового кодексу України.

Відповідач ТО «Регіон-Хол», у відзиві на позов заперечує позовні вимоги, вказуючи на те, що станом на час розгляду даної справи є чинним суборендарем нерухомого майна (АЗС) на підставі договору суборенди автозаправних станцій №8-2018 від 08.08.2018 , з урахування додаткової угоди від 02.10.2018. При цьому посилається на те, що в провадженні Господарського суду міста Києва знаходилась справа №910/1151/21 , в якій, ухвалою суду було заборонено АТ КБ «Приватбанк» та будь-яким іншим особам вчиняти дії, щодо повернення та/або стягнення та/або вилучення (примусове або добровільне) наступних об`єктів лізингу, зокрема і об`єкту за вищевказаною адресою; заборонено банку та будь-яким іншим особам вчиняти дії спрямовані на обмеження в користуванні орендованим майном та/або дії спрямовані на повернення та/або вилучення (примусове або добровільне) майна, переданого за договорами оренди, зокрема, і за вищевказаною адресою. Отже, відповідно до цього , ТОВ «Регіон-Хол» вважає, що він правомірно користується нерухомим майном та земельною ділянкою , на якій таке розміщено.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 05 квітня 2022 року у справі №914/4137/21 позовні вимоги задоволено; стягнуто з ТОВ «Регіон-Хол» на користь АТ КБ «Приватбанк» - 32992,10 грн. та 2270,00 грн. у відшкодування витрат на оплату судового збору.

Дане рішення мотивоване тим, що у справі №914/2265/20 Господарським судом Львівської області було встановлено , що ТОВ «Регіон-Хол» безпідставно користується нежитловим приміщенням АЗС, яка розташована на земельній ділянці загальною площею 0,2000 га з кадастровим номером : :07:002:0001за адресою: вул.. І.Франка 222, с. Брюховичі, Перемишлянської міської ТГ Львівського району Львівської області Відповідно до чого з посиланням на положення ст. ст. 78, 90, 125, 126, Земельного кодексу України, пп.14.1.147 ст. 14 , пп.14.1.72 ст. 14, ст. 269, 270, 274, 277, 285, 286 Податкового кодексу України, ст. 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 32 992,10 грн. , які були сплачені позивачем, як земельний податок за земельну ділянку власником, якої він є і не міг користуватись, у зв`язку з користуванням відповідачем, визнано обґрунтованими.

Відповідач ТОВ «Регіон-Хол», не погодившись з винесеним рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що таке прийнято з порушенням норм чинного матеріального права, з неповним з`ясуванням матеріалів справи.

Скаржник, в апеляційній скарзі вказує, що він використовує приміщення на законних підставах, відповідно до чинних договорів. Однак, дії Банку спрямовані на обмеження в користуванні орендованим майном та порушують право ТОВ «Регіон-Хол» на мирне володіння та користування переданими йому на підставі договорів оренди об`єктами нерухомого майна автозаправними станціями (АЗС). В зв`язку з чим, як вказує скаржник, ним подано позов до Господарського суду міста Києва про визнання недійсними, з моменту укладення договорів лізингу , в тому числі договору фінансового лізингу №4с16069Ли від 20.08.2016 та визнання права користування (оренди) в тому числі за договорами оренди №8-2018 від 08.08.2018, договором суборенди №30-2018 від 08.08.2018 та договором оренди №44/3-2018 від 08.08.2018 (справа №910/1151/21). Отже, відповідно до цього , скаржник вважає, що на підставі договору оренди №8-2018 від 08 серпня 2018 року, правомірно користується нерухомим майном , за адресою: Львівська область, Перемишлянський район, с. Брюховичі, вул. Франка, буд. 222) та земельною ділянкою , на якій розміщене нерухоме майно відповідно до ст. ст. 796, 797 ЦК України, а тому вважає, що відсутніми є підстави вважати, що відповідачем завдано збитки внаслідок неправомірного користування земельною ділянкою.

Відповідно до цього, просить, рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Позивач АТ КБ «Приватбанк», у відзиві на апеляційну скаргу заперечує доводи відповідача, вказуючи на те, що на 20.06.2016 між АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Сатурн-11» укладено було договір фінансового лізингу №4С16069ЛИ, за умовами якого банк передав лізингоодержувачу майна, а лізингоодержувач прийняв майно від банку в платне володіння та користування , а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність , у визначені договором строки , на умовах фінансового лізингу. У подальшому, між ТОВ «Сатурн-11» та ТОВ «Регіон-Хол» було укладено договори суборенди №8-2018 від 08.08.2018, №30-2018 від 08.08.2018 та №44/3-2018 від 08.08.2018. 03.12.2019 на адресу ТОВ «Сатурн-11» банком надіслано повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу, в зв`язку з несплатою останнім лізингових платежів, відповідно до підп. 6.2.11 п.6.2. розділу 6 договору фінансового лізингу. 21.02.2020 АТ КБ «Приватбанк» направив ТОВ «Сатурн-11», ТОВ «Регіон-Хол» вимогу про звільнення приміщення від майна, речей та матеріальних цінностей, однак останнє таке не звільнило. Позивач звернувся до суду з позовом про виселення, який у справі №914/2265/20 було задоволено (ухвалено виселити ТОВ «Регіон-Хол» із займаних приміщень, переданих за договорами суборенди №8-2018 від 08.08.2018; №30-2018 від 08.08.2018; №44/3-2018 від 08.08.2018). Отже, рішенням Господарського суду Львівської області від 15.02.2021 у справі №914/2265/20 встановлено факт неправомірного перебування відповідача у нежитлових приміщеннях, зокрема і за адресою Львівська область, Перемишлянський район, с. Брюховичі, вул. І.Франка, буд 222 (урочище Кривуля), загальною площею 73,7 кв. м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 33). Відповідно до цього, просить рішення місцевого господарського суду залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 05.04.2022 у даній справі без змін.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19 травня 2022 року поновлено ТОВ «Регіон-Хол» строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 05 квітня 2022 року у справі №914/4137/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Регіон-Хол, б/н від 18.05.2022 (вх. № апеляційного суду 01-05/1078/22, 01-05/1084/22 від 18.05.2022) на рішення Господарського суду Львівської області від 05 квітня 2022 року у справі №914/4137/21 та ухвалено розглядати таку без повідомлення учасників справи. Витребувано матеріали справи №914/4137/21 в Господарського суду Львівської області.

26.05.2022 в канцелярію апеляційного суду поступили матеріали справи №914/4137/21.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Львівської області від 05 квітня 2022 року у справі №914/4137/21 нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

Обставини справи.

20 серпня 2016 року між позивачем (Банком) та ТОВ «Сатурн-11» (лізингоодержувачем) укладено договір фінансового лізингу №4С16069ЛИ, за умовами якого, банк передає лізингоодержувачу майно, а лізингоодержувач приймає майно від банку в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим договором строки, на умовах фінансового лізингу.

У відповідності до п.4.2. договору фінансового лізину, викладеного в редакції додаткової угоди до договору фінансового лізингу від 25 серпня 2016 року майно, що передане за договором фінансового лізингу за договором ТОВ «Сатурн-11» - лізингоодержувач має право протягом усього терміну дії договору фінансового лізингу передавати в оренду предмет лізингу: лізингоодержувачу забороняється без згоди банку передавати майно у сублізинг, у позику, або будь-яким іншим способом третій особі (за виключенням оренди), передавати в заставу або відчужувати у будь-який спосіб.

У подальшому майно, отримане ТОВ «Сатурн-11» у лізинг, передано в суборенду ТзОВ «Регіон-Хол», зокрема, було укладено: - договір суборенди № 8-2018 від 08.08.2018, щодо об`єкта нерухомого майна: - за адресою: Львівська обл., Перемишлянський р., с. Брюховичі, вул. Франка, буд 222 загальною площею 73,7 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 33).

03.12.2019 на адресу ТОВ «Сатурн-11» банком надіслано повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу, у зв`язку з несплатою останнім лізингових платежів, відповідно до підпункту 6.2.11. пункту 6.2. розділу 6 договору фінансового лізингу.

Отже, як встановлено обставинами справи, ТОВ «Регіон-Хол», приміщення АЗС, на час розгляду справи №914/2265/20, не звільнило та не передало власнику, зазначену вимогу залишило без належного реагування.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.02.2021 у справі №914/2265/20 (яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 та постановою Верховного Суду від 03.11.2021) позов задоволено частково, виселено ТОВ «Регіон-Хол» з нежитлових приміщень АЗС, що знаходиться за адресою: Львівська область, Перемишлянський р-н, с. Брюховичі, вул. Івана Франка, буд. 222 (урочище Кривуля) загальною площею 73,7 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 33); з нежитлових приміщень АЗС, що знаходяться за адресою Львівська область, Городоцький район, с. Братковичі, вул. Гайдамацька, буд. 101 загальною площею 87,7 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 09); з нежитлових приміщень АЗС, що знаходяться за адресою Львівська область, Сколівський район, смт. Верхнє Синьовидне, вул. Січових Стрільців, 207а загальною площею 43,3кв.м., (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 45), що були передані Товариству з обмеженою відповідальністю «Регіон-Хол» за договорами суборенди №8-2018 від 08.08.2018; №30-2018 від 08.08.2018; №44/3-2018 від 08.08.2018.

Отже, з аналізу судового рішення від 15.02.2021 у справі №914/2265/20 вбачається, що суди дійшли висновку, про те, що договір суборенди припиняється одночасно з припиненням договору найму (лізингу), незалежно від підстав його припинення. Дія договору суборенди поза межами договору найму (лізингу) суперечить природі договору суборенди. Невчинення стороною договору суборенди дій щодо повернення орендованого майна та його оформлення не є підставою для висновку про чинність зазначених договорів суборенди, укладених з третьою особою. Суд вважає, що припинення зобов`язань сторін за договором фінансового лізингу, призводить і до припинення зобов`язань сторін за договором суборенди.

Актом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 30.09.2021 №452-ДК/431/АП/09/01-21 перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки загальною площею 0,2000 га з кадастровим номером: :07:002:0001, що розташована за адресою: вул. І. Франка 222, с. Брюховичі, Перемишлянської міської ТГ Львівської району Львівської області встановлено, що вказана земельна ділянка перебуває у власності АТ КБ «Приватбанк». Згідно з договором лізингу АЗС передано ТОВ «Сатурн-11», яке в подальшому передало АЗС у строкове оплатне користування ТОВ «Регіон-Хол». Під час обстеження земельної ділянки з виїздом на місцевість було виявлено факт використання та функціонування АЗС, відповідно до цільового призначення земельної ділянки.

У період з січня 2019 по жовтень 2021 роки, АТ КБ «Приватбанк» сплачено податок за землю (у призначенні платежу вказано конкретний місяць та рік і Брюховицька сільрада), зокрема: за 12 місяців 2019 році - 14'001,60 грн., за січень, лютий, квітень, червень-грудень 2020 року - 11'668,00 грн. та за січень - жовтень 2021 року 7'252,50 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень які наявні в матеріалах справи (а.с.23-53).

Відтак, банком подано на розгляд Господарського суду Львівської області позов до ТОВ «Регіон-Хол» про відшкодування витрат на оплату податку за землю, в зв`язку з безпідставним користуванням цією земельною ділянкою відповідачем, з чим погодився Господарський суд Львівської області у рішенні від 05 квітня 2022 року в даній справі.

При перегляді рішення місцевого господарського суду в даній справі, судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним.

У відповідності до положень ст.78 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно з положеннями ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За змістом ст.126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частиною першою статті 90 Земельного кодексу України закріплені права власника земельної ділянки. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом (ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України).

Землекористувачі зобов`язані: своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату (п. 8 ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України).

У відповідності до положень пп.14.1.147. ст.14 Податкового кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (пп.14.1.72. ст.14 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп. 269.1.1 і 269.1.2 ст. 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Статтею 270 Податкового кодексу України закріплено, що об`єктами оподаткування є: 270.1.1. земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; 270.1.2. земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Базою оподаткування є: 271.1.1. нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; 271.1.2. площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено. Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (ст. 272 ПК України).

Статтею 274 Податкового кодексу України врегульовано, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки. Ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності).

Ставка податку за земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів або в межах населених пунктів, встановлюється у розмірі не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від нормативної грошової оцінки площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області (ст. 277 Податкового кодексу України).

Згідно ст. 285 Податкового кодексу України встановлено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році (п. 287.1. ст. 287 вищевказаного закону). Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 286.2. ст. 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою в порядку, передбаченому статтею 46 Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частинами за місяць.

Обставинами справи встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» є власником земельної ділянки загальною площею 0,2000 га з кадастровим номером: :07:002:0001, що розташована за адресою: вул. І. Франка 222, с. Брюховичі, Перемишлянської міської ТГ Львівської району Львівської області (с. Брюховичі, ур. Кривуля, Перемишлянський район Львівська область) з 21.08.2016, що підтверджується інформаційною довідкою Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (а.с.21-22).

Позивач впродовж 2019-2021 років сплачував податок на землю (Брюховицька сільрада) у загальному розмірі 32 992,10 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями (а.с.23-53).

Даних обставин, скаржником не спростовано в матеріалах апеляційної скарги.

Отже, у відповідності до вимог ст. 212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Предметом спору в цій справі є стягнення з власника об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені.

При розгляді справи №914/2265/20, що не змінилось і при розгляді даної справи, встановлено, що відповідач безпідставно користується нежитловими приміщеннями АЗС, яка розташована на земельній ділянці загальною площею 0,2000 га з кадастровим номером: :07:002:0001 за адресою: вул. І. Франка 222, с. Брюховичі, Перемишлянської міської ТГ Львівської району Львівської області.

Враховуючи наведене, доводи скаржника, які викладено в апеляційній скарзі про те, що ТОВ «Регіон-Хол» є чинним суборендарем АЗС за договором є безпідставними, оскільки рішенням у справі №914/2265/20 встановлено, що укладені договори суборенди (стосується і спірної земельної ділянки) є припиненими, з моменту припинення договору фінансового лізингу від 20.08.2016 №4с16069ли. Про що також вказував суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні в даній справі.

Окрім того, доводи відповідача, щодо наявності забезпечення позову у іншій справі про визнання недійсним пунктів договору, спростовані позивачем та не входять у коло доказування у цій справі, що вірно відмічено Господарським судом Львівської області в оскаржуваному рішенні.

У відповідності до вимог положень ст. 76 ГПК України встановлено, що належними є докази , на підставі яких можна становити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи , і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування , не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 ГПК України).

Скаржником в апеляційній скарзі не вказано , які саме норми матеріального права та , які обставини справи є не з`ясованими,а відтак така є необґрунтованою.

Отже, враховуючи наведене, судова колегія апеляційного суду вважає обґрунтованим рішення місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 32 992,10 грн., які були сплачені позивачем, як земельний податок за земельну ділянку, власником якої останній є і якою не міг користуватись, у зв`язку із безпідставним користуванням нею відповідачем.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення, з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст. 277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги, таких підстав апеляційним судом не встановлено.

Отже, рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене та керуючись ч. 13 ст. 8, ст. ст. 12, 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 05 квітня 2022 року у справі №914/4137/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Регіон-Хол, б/н від 18.05.2022 (вх. № апеляційного суду 01-05/1078/22, 01-05/1084/22 від 18.05.2022) - без задоволення.

2. Судові витрати покласти на скаржника ТОВ «Регіон-Хол».

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

4. Матеріали справи №914/4137/21 повернути Господарському суду Львівської області.

Головуючий суддя Малех І.Б.

Судддя Гриців В.М.

Суддя Зварич О.В.