РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.09.2022Справа № 910/6644/22

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Семенюк Катерини Василівни ( АДРЕСА_1 )

до Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа буд.8)

про стягнення 1 504 751,90 грн.

за участю представників

від позивача: Мудрій А.В.

від відповідача: не з`явились

У судовому засіданні 28.09.2022, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Семенюк Катерина Василівна звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України про стягнення заборгованості у розмірі 1 504 751,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором про надання послуг №1/11 від 01.11.2021, у останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 1 290 988,00 грн. Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував до стягнення 3% річних у розмірі 25 784,59 грн та інфляційні втрати у розмірі 187 969,31 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.08.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/6644/22 та постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні 31.08.2022.

У судовому засіданні 31.08.2022 суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання на 14.09.2022 у зв`язку з неявкою представника відповідача.

У судовому засіданні 14.09.2022 суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 28.09.2022.

У судовому засіданні 28.09.2022 суд заслухав представника позивача, який підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, клопотань щодо відкладення розгляду справи не направляв, про причини неявки суд не повідомляв, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

01 листопада 2021 року між Фізичною особою-підприємцем Семенюк Катериною Василівною (надалі- позивач, виконавець) та Державною фіскальною службою України (надалі- відповідач, замовник) був укладений договір про надання послуг №1/11 (надалі- договір), відповідно до якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги згідно коду ДК 021:2015:79990000-0- Різні послуги, пов`язані з діловою сферою (послуги з архівного впорядкування), (далі - послуги) у відповідності до умов даного договору, а замовник зобов`язується прийняти надані належним чином послуги та оплатити їх на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що технічні та інші вимоги до послуг визначені сторонами в Додатку № 1 «Технічна специфікація» до цього договору, який є невід`ємною частиною договору.

Перелік послуг та вартість зазначені сторонами в Додатку № 2 «Кошторис вартості послуг» до цього договору, який є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 1.5 договору строк надання послуг до 31 грудня 2021.

Загальна вартість послуг за цим договором складає: 1 290 998,00 грн, в тому числі ПДВ складає 0,00 грн.

Відповідно до п. 3.2. договору розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі в національній валюті України - гривні протягом 10 (десяти) робочих днів з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг.

До вартості послуг включається вартість усіх витрат виконавця, пов`язаних з наданням послуг, у тому числі, вартість матеріалів, використаних під час надання послуг (п. 3.4. договору).

У разі затримки бюджетного фінансування, розрахунок за послуги здійснюється протягом 10 (десяти) календарних днів з дати отримання замовником бюджетних призначень на фінансування закупівлі на свій рахунок. Прострочення, оплати за надані послуги з підстав затримки бюджетного фінансування не є порушенням замовником зобов`язань за цим договором (п. 3.7. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору послуги приймаються замовником протягом дії договору поетапно, за фактом їх надання, кожні 14 (чотирнадцять) календарних днів (звітний період) з моменту підписання договору.

Протягом 2 (двох) робочих днів з моменту закінчення кожного звітного періоду надання послуг Виконавець повинен надати замовнику Акт приймання-передачі наданих послуг з фактично виконаним об`ємом за звітний період відповідно до Додатку № 2 Кошторис вартості послуг» до цього Договору.

Відповідні послуги за звітний період вважаються наданими виконавцем та прийнятими замовником з моменту підписання сторонами відповідного Акту приймання-передачі наданих послуг (п. 4.2. та п. 4.3. договору).

Пунктом 9.1. договору встановлено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31 грудня 2021 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги згідно коду ДК 021:2015:79990000-0- Різні послуги, пов`язані з діловою сферою (послуги з архівного впорядкування) на загальну суму 1 290 998,00 грн, про що свідчить підписаний сторонами Акт надання послуг №10/11 від 10.11.2021 року.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з листом-претензією від 04.02.2022, у якому просив останнього сплатити існуючу заборгованість за договором про надання послуг №1/11 від 01.11.2021 у розмірі 1 290 998,00 грн.

Внаслідок залишення вищевказаного листа-претензії без відповіді та задоволення, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1 290 998,00 грн, а також інфляційних втрат у розмірі 187 969,31 грн та 3% річних у розмірі 25 784,59 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а тому до вищевказаних відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем на виконання умов договору №1/11 від 01.11.2021 було надано відповідачу послуги з архівного впорядкування на загальну суму 1 290 998,00 грн, про що свідчить підписаний між сторонами Акт надання послуг №10/11 від 10.11.2021 року.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивачем в повному обсязі були виконані зобов`язання за договорами щодо надання послуг, які в свою чергу були прийняті відповідачем без жодних зауважень та заперечень.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами договору сторони передбачили, що розрахунки за цим договором здійснюються протягом 10 робочих днів з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до п. 5.2.1. договору відповідач зобов`язаний вчасно та в повному обсязі здійснювати оплату вартості належним чином наданих позивачем та прийнятих відповідачем послуг у порядку, передбаченому цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок відсутності оплати за надані послуги, позивач звернувся до відповідача з листом-претензією від 04.02.2022 про сплату заборгованості у розмірі 1 290 998,00 грн.

Станом на момент розгляду справи по суті відповідач відповіді на вищевказаний лист-претензію не надав та заборгованості не сплатив.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем основного боргу, а факт заборгованості відповідача перед позивачем за договорами належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 1 290 998,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання за договорами позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 187 969,31 грн та 3% річних у розмірі 25 784,59 грн.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування індексу інфляції та процентів річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перерахунок 3% річних, суд встановив, що їх розмір є меншим, ніж заявлено ФОП Семенюк Катериною Василівною, оскільки позивачем було невірно визначено дату початку прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, з урахуванням дати підписання Акту приймання-передачі наданих послуг та п. 3.2. договору, відповідач зобов`язаний був здійснити оплату наданих послуг не пізніше 24.11.2021. Отже, за розрахунком суду розмір 3% річних, нарахованих за період з 25.11.2021 по 20.07.2022, складає 25 254,04 грн, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог в цій частині.

Що стосується інфляційних втрат, то за перерахунком суду їх розмір становить суму більше, ніж заявлено позивачем, однак, приймаючи до уваги, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, то до стягнення підлягає сума у заявленому позивачем розмірі, а саме у розмірі 187 969,31 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем не надано суду жодних доказів належного виконання зобов`язань за договором, як і не надано доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у нього обов`язку щодо сплати заборгованості у заявленому позивачем розмірі.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця Семенюк Катерини Василівни.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 236 - 239, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа буд.8, ідентифікаційний код 39292197) на користь Фізичної особи-підприємця Семенюк Катерини Василівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) заборгованість у розмірі 1 290 998 грн 00 коп., 3% річних у розмірі 25 254 грн 04 коп., інфляційні втрати у розмірі 187 969 грн 31 коп., та судовий збір у розмірі 22 563 грн 34 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 03.10.2022

Суддя Л. Г. Пукшин