ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2022 р. Справа№ 910/12730/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Ходаківської І.П.

при секретарі судового засідання Нікітенко А.В.

за участю представників

від позивача: Таргонський М.М.

від відповідача: Козуб А.Г.

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою додатку "EasyCon" апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Біо мед скло

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2022

у справі №910/12730/21 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства Біо мед скло

до Товариства з обмеженою відповідальністю НОВА ПОШТА

про стягнення 419 760,15 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Біо мед скло" звернулось до Господарського суд м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ПОШТА ГЛОБАЛ" про стягнення 419 760,15 грн. збитків (еквівалентно 12 959,56 Євро), завданих внаслідок втрати товару під час його доставки по Договору № 124349 про надання послуг з міжнародної експрес-доставки від 08.06.2016 за маршрутом Афіни, Греція-Житомир, Україна.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на те, що відповідач завдав йому збитки у розмірі 419 760,15 грн. (еквівалентно 12 959,56 Євро) неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань по Договору № 124349 про надання послуг з міжнародної експрес-доставки від 08.06.2016 за маршрутом Афіни, Греція-Житомир, Україна внаслідок втрати товару під час його доставки. Також, позивач зазначив, що враховуючи правову природу, укладений між сторонами договір про надання послуг з міжнародної експрес-доставки № 124349 від 08.09.2016 є змішаним і містить у собі елементи договору перевезення, транспортного експедирування та договору доручення, відповідно до преамбули договору, у зв`язку з цим підлягає застосованню строк позовної давності тривалістю у три роки. Днем коли позивач довідався про порушення свого права є дата 08.08.2018, що підтверджується відповіддю уповноваженого представника відповідача за допомогою засобів електронного зв`язку. Таким чином, враховуючи укладення договору № 124349 від 08.09.2016 між позивачем та відповідачем, який містить в собі елементи транспортного експедирування, на день подання позовної заяви Приватне акціонерне товариство "Біо мед скло" звернулось до суду в межах строку позовної давності.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.01.2022 у справі №910/12730/21 у задоволенні позову відмовлено.

При ухваленні вказаного судового рішення, судом першої інстанції було встановлено, що внаслідок втрати товару під час його доставки по договору № 124349 про надання послуг з міжнародної експрес-доставки від 08.06.2016 за маршрутом Афіни, Греція-Житомир, Україна по заявці від 20.07.2018, покладення відповідальності на відповідача за заподіяні позивачу збитки є правомірними. Водночас, суд першої інстанції зазначив, що у відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено про застосування до вимог позивача річного строку позовної давності, встановленого ч. 1 ст. 32 Конвенції «Про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів". Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, враховував правову природу укладеного між сторонами договору №124349 від 08.09.2016, положення п.17.1.2 Умов надання послуг ТОВ «НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ» в редакції № 04.18-1 від 19.04.2018, ч. 1 ст. 32 Конвенції «Про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів", оскільки позивач звернувся до суду з пропуском річного строку позовної давності, відповідно.

Не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням, Приватне акціонерне товариство Біо мед скло звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2022 у справі №910/12730/21 в частині відмови в задоволенні позову в зв`язку з пропуском позовної давності та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги щодо скасування судового рішення апелянт посилається на те, що враховуючи положення п. 17.1.4. Умов надання послуг ТОВ «НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ», ч. 2 ст. 628 ЦК України, та враховуючи змішану природу Договору № 124349 від 08.06.2016 до спірних правовідносин має застосуватися загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2022 року, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Біо мед скло передано на розгляд колегії суддів у складі: - головуюча суддя Владимиренко С.В., судді Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12730/21. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства Біо мед скло на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2022 у справі №910/12730/21.

Матеріали справи надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 01.08.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2022 задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства Біо мед скло про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2022 у справі №910/12730/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства Біо мед скло на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2022 у справі №910/12730/21. Розгляд апеляційної скарги призначено на 07.09.2022 о 13 год. 00 хв. в приміщенні Північного апеляційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 1- А, зал судових засідань № 6.

30.08.2022 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства Біо мед скло надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

02.09.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2022 у справі № 910/12730/21 залишити без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення, з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2022 відкладено розгляд справи №910/12730/21 на 27.09.2022 на 12 год. 00 хв. Клопотання представника Приватного акціонерного товариства Біо мед скло Таргонського Максима Миколайовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

Представник позивача у судовому засіданні 26.09.2022 підтримав вимоги та доводи, викладені в його апеляційній скарзі та просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2022 у справі №910/12730/21 скасувати в частині відмови в задоволенні позову в зв`язку з пропуском позовної давності та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 26.09.2022 заперечив проти вимог та доводів, викладених в апеляційній скарзі позивача, просив відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2022 у справі №910/12730/21 залишити без змін.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, 08.09.2016 між позивачем - ПАТ «Біо мед скло» (замовником) та відповідачем - ТОВ «Нова Пошта Інтернешнл» (виконавцем), найменування якого змінено на ТОВ «Нова Пошта Глобал» був укладений Договір № 124349 про надання послуг з міжнародної експрес-доставки, за умовами якого виконавець зобов`язався надати замовнику послуги з міжнародної експрес-доставки МЕВ (міжнародне експрес-відправлення)/МВВ (міжнародне вантажне відправлення), що переміщується через митний кордон України в якості МЕВ/МВВ, які визначені в п.2.2 договору, а замовник - прийняти надані послуги та своєчасно здійснити оплату за надані виконавцем послуги. Датою взяття на себе зобов`язань, передбачених цим договором сторонами є отримання МЕВ/МВВ для надання послуг з міжнародної доставки.

Відповідно до преамбули договору визначено, що даний договір за своєю природою є змішаним і містить у собі елементи договору перевезення, транспортного експедирування та договору доручення. До відносин, визначених цим договором сторони застосовують умови надання послуг, що є публічними та розташовані на сайті https://novaposhta.ua.

У п. 2.2 договору сторонами узгоджено перелік послуг, що надаються замовнику, визначених цим договором, Умовами надання послуг, що розміщені на сайті і включають (але не виключно): організація приймання МЕВ/МВВ; організація пакування МЕВ/МВВ (при експорті), перепакування (за необхідності); приймання від замовника супровідних документів на МЕВ/МВВ; зберігання МЕВ/МВВ з моменту його приймання до моменту його видачі вантажоодержувачу; послуги з організації доставки МЕВ/МВВ одержувачу; митне оформлення МЕВ/МВВ (спрощене оформлення та/або митне декларування, включаючи оформлення відповідних документів); організація оплати відповідних зборів, платежів в межах цього договору за замовника; міжнародне перевезення МЕВ/МВВ залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно положень п.2.3 договору, приймання виконавцем МЕВ/МВВ для надання послуг, визначених договором, оформлюється МЕН (міжнародною експрес-накладною).

Відповідно до п. 6.1 договору, за порушення виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором, Умовами надання послуг та/або чинним законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.07.2018 позивач з метою доставки товару: телекомунікаційного та комп`ютерного обладнання на підставі укладеного між ним та «Інтегрейдед Ентерпрайз Нетворкс С.А.» (з характерною назвою «ІЕН С.А.», Греція,) договору № 09-07/18/IEN від 09.07.2018 по Специфікації від 09.07.2018 (додаток 1 до договору) здійснив оформлення на сайті відповідача заявки на міжнародну доставку.

Відповідно до змісту заявки на міжнародну доставку (а.с. 20 т. 1) відповідач прийняв зобов`язання здійснити доставку вантажу: телекомунаційне обладнання, фактична вага 48, 2 кг, кількість місць 4, розмір і вага кожного місця: 58*50*23 (х2) -12,7 кг (кожне), 59*42*33-12,3 кг, 56*38*29-10,5 кг, вартістю вантажу 21 179,79 Євро за маршрутом Греція - Україна, Житомир.

Вказане замовлення було прийнято відповідачем 20.07.2018 засобами електронного зв`язку із присвоєнням експрес-накладній номера: 5/00 (а.с. 24 т. 1), що не заперечується сторонами.

Примірника експрес-накладної №5/00 від 20.07.2018 на 4 місця товару суду не надано, у відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено про неможливість її надання для долучення до справи через технічні особливості програмного забезпечення товариства.

В подальшому, на підставі пакувального листа «Інтегрейдед Ентерпрайз Нетворкс С.А.» № 279 від 18.07.2018 (оформленого на всі чотири місця) (а.с. 46 т. 1) відповідач із залученням своїх партнерів-перевізників відправив товар (4 місця) з Греції до Польщі, що підтверджується роздруківками компанії-перевізника UPS: POL151 1-24, tracking 1ZY1213F, 1ZY1213F, 1ZY1213F, 1ZY1213F.

Як зазначає позивач та відповідачем не спростовано, що 02.08.2018 виявлено доставку товару на склад у Польщі у кількості 2 місця із 4, 22.08.2018 одне місце розшукано. В подальшому, між сторонами велось тривале електронне листування, 1 місце товару знайти не вдалось, після розпакування трьох коробок, які знаходились на складі у Польщі та фотофіксації вмісту виявлено, що втрачено товар, вартістю 12 929,56 Євро.

12.10.2018 позивач звернувся до відповідача з претензією № 188/3 про відшкодування вартості втраченого вантажу у сумі 12 959,56 Євро (419 760, 15 грн по курсу НБУ станом на 12.10.2018).

У відповідь на вказану вимогу відповідач листом за вих. № 4032 від 07.11.2018 (отримано позивачем 12.11.2018) повідомив про можливість виплати за втрачений вантаж у сумі 123 Євро по курсу НБУ на день складання претензії з урахуванням передбаченого розміру відшкодування згідно ч. 3 ст. 23 Конвенції «Про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів"та враховуючи довготривалу затримку повідомив, що рахунок на перевезення вантажу виставлятись не буде.

З метою подальшої відправки вантажу та проходження процедури митного оформлення на вимогу відповідача здійснено переоформлення документів вантажовідправником: інвойс № 26 від 12.12.2018 на 3 місця товару, вартістю 8 220,23 Євро, пакувальний лист № 15 від 12.12.2018, інвойс № 29 від 01.02.2019.

Крім того, суд зазначає, що жодних дефективних, рекламаційних актів щодо втрати вантажу, до матеріалів справи сторонами не надано.

03.04.2019 листом відповідач повідомив, що місцезнаходження вантажу 1 місця не встановлено, 20.02.2019 за повторно оформленими документами на 3-ти місця вантаж замитнений та відправлений до України, 01.03.2019 митне оформлення завершено, 04.03.2019 вантаж відправлено на адресу ПрАТ «Біо мед скло».

Як зазначає позивач, в подальшому, на його адресу надійшла претензія від 11.05.2021 № 11931 від «Інтегрейдед Ентерпрайз Нетворкс С.А.» із вимогою оплатити у повному обсязі вартість відправленого товару за договором № 09-07/18/IEN від 09.07.2018 по Специфікації від 09.07.2018, у відповідь на яку позивач 09.07.2021 та 14.07.2021 перерахував кошти у сумі 12 959,56 Євро, що є вартістю втраченого ТОВ «НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШЕНЛ» товару, та підтверджується банківською випискою за період з 09.07.2021 по 14.07.2021.

07.06.2021 позивач звернувся до відповідача з претензією №100/2 про відшкодування вартості втраченого вантажу у розмірі 12 959,56 Євро, що еквівалентно 419 760,15 грн по курсу НБУ станом на 12.10.2018, зазначаючи, що посилання відповідача на ліміт відповідальності, зазначений в пункті 3 статті 23 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів є безпідставним, оскільки експрес-накладана № 5 від 20.07.2018 (прийняття відповідачем замовлення позивача на доставку містила інформацію про вантаж у розмірі 21 179,79 Євро, що відповідно до ст. 24 Конвенції є збільшенням відповідальності.

Листом № 0492 від 06.07.2021 відповідач повідомив, що враховуючи фактичну вартість втраченого вантажу 12,3 кг, що у перерахунку на спеціальні правила запозичення по Конвенції становить 3 833,57 грн, для компенсації у більшому розмірі відповідно до ч. 3 ст. 23 Конвенції мала бути задекларована вартість вантажу або спеціальний відсоток при доставці, однак ніякі надбавки з боку ПрАТ «Біо мед скло» здійснені не були.

Позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача збитків у зв`язку із втратою товару в сумі 419 760,15 гривень.

Відповідач факт втрати вантажу з його вини не заперечив, зазначаючи про пропуск строку позовної давності позивачем для звернення до суду з даним позовом.

За змістом ч. 2 ст. 908 ЦК України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно ч. 1, 2 ст. 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк. Вантаж, не виданий одержувачеві на його вимогу протягом тридцяти днів після спливу строку його доставки, якщо більш тривалий строк не встановлений договором, транспортними кодексами (статутами), вважається втраченим.

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

За приписами ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Законом України "Про приєднання України до Конвенції «Про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" визначено, що Україна приєдналася до зазначеної Конвенції, а згідно листа Міністерства закордонних справ України від 16.05.2007 № 72/14-612/1-1559 "Щодо набуття чинності міжнародними договорами" ця Конвенція набрала чинності для України 17.05.2007.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 року (далі - Конвенція), застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін. Для цілей цієї Конвенції "транспортний засіб" означає автомобілі, автопоїзди, причепи і напівпричепи як це визначено в статті 4 Конвенції про дорожній рух від 19.09.1949 року.

При цьому, Конвенція передбачає та регулює питання, що виникають з міжнародного перевезення вантажів транспортними засобами, зокрема щодо статусу учасників правовідносин, їх прав та обов`язків, а також наслідків порушення зобов`язань з перевезення та положень цієї Конвенції.

Перевезення вантажу, яке є предметом спору у даній справі, є міжнародним перевезенням вантажу автомобільним транспортом.

З огляду на умови заявки на міжнародну доставку від 20.07.2018, враховуючи обставини даної справи та відносини, які виникли між сторонами з приводу міжнародного перевезення вантажу по договору № 124349 від 08.09.2016, Умови надання послуг ТОВ «НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ» в редакції № 04.18-1 від 19.04.2018, судом першої інстанції встановлено, що на спірні правовідносини поширюються положення Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів.

Відповідно до п. 1 ст. 17 вказаної Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Частиною 1 ст. 23 Конвенції визначено, якщо, відповідно до положень цієї Конвенції, перевізник зобов`язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення.

Як вбачається з матеріалів справи та відповідачем як у відзиві на позовну заяв, так і в апеляційній скарзі не заперечується факт втрати вантажу позивача при перевезенні за заявкою на міжнародну доставку від 20.07.2018 по договору № 124349 від 08.09.2016.

З листування та пояснень сторін вбачається, що по суті заявлених вимог між сторонами існує спір щодо розміру компенсації вартості втраченого вантажу та наявності/відсутності підстав для застосування річного строку позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 32 Конвенції.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно положень статті 926 Цивільного кодексу України, позовна давність, порядок пред`явлення позовів, пов`язаних з перевезенням у закордонному сполученні , встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

З урахуванням наведеного, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся.

Згідно умов 6.1 укладеного між сторонами договору передбачено, що за порушення виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором, Умовами надання послуг та/або чинним законодавством України.

В п. 17.1.2 Умов надання послуг ТОВ «НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ» в редакції № 04.18-1 від 19.04.2018 (яка діяла станом на час приймання вантажу 20.07.2018 до перевезення) визначено, що при міжнародному автомобільному перевезенні вантажів застосовується Конвенція «Про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів".

Згідно п.7.1-7.3 Умов надання послуг ТОВ «НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ» в редакції № 04.18-1 від 19.04.2018 (яка діяла станом на час приймання вантажу 20.07.2018 до перевезення) встановлено, що вартість міжнародного експрес-відправлення (МЕВ) не може перевищувати еквівалент 10 000 Євро в національній валюті - гривні (п.7.1); у випадку перевезення МЕВ, вартість якого перевищує вказану у п.7.1 суму, то в доповнення до інших тарифів та будь-яких зборів, що застосовуються у відповідності з даними Умовами, застосовується додатковий збір за перевезення, еквівалентний 10% вартості відправлення (п.7.2); оголошена вартість повинна дорівнювати реальній (ринковій) вартості відправлення (п.7.3).

Розділом 17.5.1 Умов визначено межі відповідальності ТОВ «НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ» (НПІ), зокрема у разі часткової втрати або пошкодження МЕВ з вини НПІ, НПІ повертає замовнику суму, що дорівнює його оголошеній вартості (задекларована вартість), але не більше фактичної вартості МЕВ, та провізну плату, сплачену замовником згідно з відповідною МЕН (п.17.5.1.2 Умов).

Максимальна сума відшкодування не може перевищувати вартість МЕВ, зазначеної у відповідній графі МЕН, але в будь-якому випадку не більше 10 000 євро (п.17.5.1.3 Умов).

Не дивлячись на умови пунктів 17.5.1.1-17.5.1.3, якщо відповідно до пунктів 17.1.1-17.1.3, до регулювання відносин застосовуються положення однієї із конвенцій - відповідальність НПІ встановлюється та обмежується положеннями відповідної конвенції (п.17.5.1.4).

У відповідності до статті 23 Конвенції, якщо, відповідно до положень цієї Конвенції, перевізник зобов`язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення.

Вартість вантажу визначається на підставі біржового котирування чи, за відсутності такого, на підставі поточної ринкової ціни, чи, за відсутності біржового котирування або поточної ринкової ціни, на підставі звичайної вартості товару такого ж роду і якості.

Розмір відшкодування не може, однак, перевищувати 25 франків за кілограм відсутньої ваги брутто. "Франк" означає золотий франк вагою 10/31 грама проби 0,900.

Крім того, підлягають відшкодуванню: плата за перевезення, мито, а також інші платежі, пов`язані з перевезенням вантажу, цілком у випадку втрати всього вантажу й у пропорції, що відповідає розміру збитку, при частковій втраті; інший збиток відшкодуванню не підлягає.

У випадку прострочення доставки, якщо позивач доведе, що прострочення завдало збитку, перевізник компенсує такий збиток, який не може перевищувати плату за перевезення.

Більша компенсація може вимагатися тільки у випадку, якщо відповідно до статей 24 і 26 була задекларована вартість вантажу або спеціальний відсоток при доставці.

Статтею 24 Конвенції встановлено, що відправник може, за умови сплати узгодженої надбавки до провізного платежу, задекларувати у вантажній накладній вартість вантажу, що перевищує ліміт, зазначений в пункті 3 статті 23, і в такому випадку декларована сума замінює такий ліміт.

З листування сторін вбачається, що при оформленні експрес-накладної за заявкою від 20.07.2018 відповідачем визначено вартість перевезення 3850,00 гривень.

Як зазначалось вище, сторонами не надано суду примірника оформленої сторонами експрес-накладної № 5/00 від 20.07.2018 на 4 місця суду; у експрес-накладній № 5 від 20.07.2018 (а.с. 61 т.1) зазначено на 3 місця доставки вказано вартість доставки 3 550,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач визнав факт втрати частини вантажу позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що внаслідок втрати товару під час його доставки по договору № 124349 про надання послуг з міжнародної експрес-доставки від 08.06.2016 за маршрутом Афіни, Греція-Житомир, Україна по заявці від 20.07.2018, покладення відповідальності на відповідача за заподіяні позивачу збитки є правомірними.

Водночас щодо клопотання відповідача заявленого у суді першої інстанції про застосування до вимог позивача річного строку позовної давності, встановленого ч. 1 ст. 32 Конвенції, суд першої інстанції вірно зазначив наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причини пропуску строку позовної давності, відтак заявлене позивачем у відповіді на відзив клопотання про відмову в задоволенні заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності та поновлення строку позовної давності є безпідставним.

Частиною 1 статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до статті 926 Цивільного кодексу України позовна давність, порядок пред`явлення позовів у спорах, пов`язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Враховуючи п. 17.1.2. Умов надання послуг ТОВ «НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ» в редакції № 04.18-1 від 19.04.2018 (яка діяла станом на час приймання вантажу 20.07.2018 до перевезення) до спірних правовідносин застосовуються положення Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956 р.).

Згідно ст. 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, термін позовної давності для вимог, що випливають з перевезення, на яке поширюється ця Конвенція, встановлюється в один рік. Однак, у випадку навмисного правопорушення або такого неналежного виконання обов`язків, яке згідно законодавства, що застосовується судом або арбітражем, який розглядає справу, прирівнюється до навмисного правопорушення, термін позовної давності встановлюється в три роки.

Відлік терміну позовної давності починається:

a) у випадку часткової втрати чи пошкодження вантажу, або прострочення в доставці - з дня доставки;

b) у випадку втрати всього вантажу - з тридцятого дня по закінченню узгодженого терміну доставки, або, за відсутності такого терміну, - з шістдесятого дня після прийняття вантажу перевізником для перевезення;

c) у всіх інших випадках - по закінченню тримісячного терміну з дня укладання договору перевезення.

Відповідно до ч.2 ст.32 Конвенції пред`явлення претензії в письмовій формі припиняє відлік терміну позовної давності до того дня, коли перевізник у письмовій формі відхилив претензію і повернув додані до неї документи. У випадку часткового визнання претензії відлік терміну позовної давності відновляється лише стосовно тієї частини претензії, яка залишається предметом спору. Тягар доказу факту отримання претензії або відповіді на неї, а також повернення документів, лежить на стороні, яка посилається на ці факти. Відлік терміну позовної давності не призупиняється внаслідок пред`явлення подальших претензій на тій же підставі.

Згідно з ч. 6 ст. 222 Господарського кодексу України претензія має бути розглянута в місячний строк із дня її отримання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з претензією листом № 188/3 від 12.10.2018, у відповідь на яку відповідач листом № 4032 від 07.11.2018 повідомив (визнав втрату вантажу) про наявність підстав для компенсації за втрачений вантаж 123 Євро по курсу на день складання цієї відповіді. Вказаний лист згідно штампа позивача отриманий ним вхідною кореспонденцією № 101/3 від 12.11.2018.

Судом встановлено, що вантаж у кількості 3 місця був отриманий позивачем 04.03.2019, відносно чого позивач не заперечує.

З урахуванням викладеного, положень ст. 32 Конвенції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки не доведено позивачем суду, що втрата вантажу спричинена навмисними діями відповідача, до правовідносин сторін у даній справі підлягає застосуванню річний строк позовної давності, який за спірною доставкою вантажу позивача закінчився 05.03.2020. Крім того, 12.10.2018 позивач був обізнаний про втрату вантажу та визнання відповідачем права позивача на компенсацію відшкодування, подальше пред`явлення претензії позивачем за №100/2 від 07.06.2021 реалізовано поза межами вказаного строку.

Частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За наведених обставин справи, з урахування викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач надіслав на адресу Господарського суду м. Києва позовну заяву 30.07.2021, таким чином позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів із пропуском встановленого річного строку позовної давності.

При цьому, суд зазначає, що позивач не просив визнати поважними причини пропуску строку на звернення із позовом до суду, заперечуючи підстави застосування саме річного строку, наполягав на застосуванні трирічного строку позовної давності.

Доводи скаржника про неправомірність застосування річного строку позовної давності до спірних правовідносин, враховуючи правову природу Договору №124349 від 08.09.2016, який є змішаним договором перевезення, транспортного експедирування та доручення відповідно до його преамбули не заслуговують на увагу, оскільки згідно п.17.1.2 Умов надання послуг ТОВ «НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ» в редакції № 04.18-1 від 19.04.2018, до даних спірних правовідносин застосовується ч. 1 ст. 32 Конвенції «Про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів", про що зазначено в договірних умовах узгоджених стронами в п 6.1. Договору.

Відповідно до статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі №04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування вірогідність доказів, на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, із посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2022 у справі № 910/12730/21 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства Біо мед скло задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Біо мед скло на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2022 у справі № 910/12730/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2022 у справі № 910/12730/21 залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство Біо мед скло.

4. Матеріали справи № 910/12730/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.09.2022.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська