ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.09.2022м. СумиСправа № 920/437/22

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., при секретарі судового засідання Виходцевій О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду матеріали справи №920/437/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» (01010, м. Київ, вул. Московська, буд. 32/2, БЦ «Сенатор», 18 код, за ),

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз збут» (вул. Олексія Береста, буд. 21, м. Суми, 40000; код за ),

про стягнення 103352207,47 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Ткаченко Р.Ю. (адвокат, довіреність від 15.12.2021 №149/22),

від відповідача: Коробейник А.В. (адвокат, довіреність від 14.12.2021 №007.1Др-15-1221),

справа розглядається у порядку загального позовного провадження

установив:

05.07.2022 позивач звернувся з позовом, відповідно до якого просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 103352207,47 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 868350,00 грн

Ухвалою від 07.07.2022 у справі №920/437/22 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання на 25.08.2022; встановлено учасникам справи строки для надання заяв по суті справи.

21.07.2022 представник позивача надіслав заяву про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції (вх №1573 від 21.07.2022) у справі №920/437/22, відповідно до якої зазначений представник просив судове засідання призначене на 25.08.2022 провести за участю представника позивача Ткаченка Романа Юрійовича (e-mail: @mail.gov.ua) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 11.08.2022 у справі №920/437/22 задоволено заяву представника позивача про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції (вх №1573 від 21.07.2022) у справі №920/437/22; постановлено провести судове засідання у справі №920/437/22 призначене на 25.08.2022 за участю представника позивача Ткаченко Романа Юрійовича (e-mail: @mail.gov.ua) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у підсистемі відеоконференцзв`язку ЄСІТС за посиланням на офіційному вебпорталі «Судова влада України» https://vkz.court.gov.ua.

02.08.2022 відповідач подав відзив від 29.07.2022 №407007-Ск-4444-0722 (вх №3355), в якому відповідач зазначив, що з огляду на досягнену між відповідачем та позивачем згоду про розірвання договору та припинення зобов`язань сторін за ним, а також неможливість сплати штрафу з об`єктивних причин, на думку відповідача, він не має обов`язку сплачувати штраф, зазначений в позовній заяві, у зв`язку з чим вимога позивача про сплату відповідачем суми штрафу є безпідставною. Відповідач вважає, що договірні санкції підлягають застосуванню лише до дати розірвання договору. Після цієї дати можна застосовувати лише санкції, передбачені ст. 625 ЦК України, тобто стягнути інфляційні та 3% річних, оскільки з моменту розірвання договору він більше не діє.

03.08.2022 позивач подав відповідь на відзив від 01.08.2022 №01/08/2022-12 (вх №3369/22), відповідно до якого, позивач відмітив, що договір купівлі-продажу природного газу не містить положень, які б дозволяли відповідачу не виконувати вимогу зі сплату штрафу у зв`язку з наявністю обставин, на які посилається відповідач у відзиві на позов. Самі дії відповідача суперечать ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання має виконуватися належним чином, зокрема відповідно до умов договору, а тому доводи відповідача щодо неможливості з об`єктивних причин сплатити штраф на користь позивача є необґрунтованими та такими, що жодним чином не спростовують вимоги, викладені в позовній заяві.

18.08.2022 відповідачем подані заперечення від 16.08.2022 №407007 (вх №3697), згідно з якими відповідач просить відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю.

У підготовчому судовому засіданні 25.08.2022 у справі №920/437/22 в порядку ч. 5 ст. 233 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті і за згодою сторін, відповідно до ч. 6 ст. 183 ГПК України розгляд справи по суті розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

У судовому засіданні 25.08.2022 відповідно до ч. 5 ст. 233 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви з розгляду справи по суті в режимі відеоконференції до 19.09.2022.

У судовому засіданні 19.09.2022 встановлено:

Представники сторін у судове засідання прибули, представник позивача в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, представник відповідача - проти задоволення позову заперечував.

Судовий процес на виконання ч. 1 ст. 222 ГПК України фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 19.09.2022 на підставі частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд установив наступне:

19.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «РГК Трейдінг» (в подальшому з 02.03.2020 - ТОВ «Єгаз», а з 01.10.2020 - ТОВ «ЙЕ Енергія», відповідно до рішень учасника №171 та №187, що додані до позову) (далі - продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут» (далі - покупець, відповідач) укладено договір №СМЗ-Н-02-2019-270/12 купівлі-продажу природного газу (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору продавець зобов`язується передати покупцеві у 2019 році природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору

Пунктом 2.1. договору визначено обсяг природного газу, що продавець передає покупцеві.

Розділом 5 договору визначено ціну природного газу, розділом 6 - порядок та умови проведення розрахунків, розділом 7 - відповідальність сторін.

Відповідно до п. 11.1. договору цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за їх наявності), поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 квітня 2019 року, і діє в частині продажу природного газу до 30 квітня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

У подальшому між сторонами спору укладено ряд додаткових угод (всього 39), що є невід`ємними частинами договору, копії яких додані до позову.

Додаткову угоду №34 договору підписаною 23.04.2021 між позивачем та відповідачем до (далі - додаткова угода №34 від 23.04.2021) встановлено наступне.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди №34 від 23.04.2021 доповнено пункт 2.1.розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу» договору абзацом двадцять третім в наступній редакції:

«Сторони дійшли згоди, що в період з 01 травня 2021 року по 30 квітня 2022 року включно продавець зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити природний газ в обсязі не менше 169000000 (сто шістдесят дев`ять мільйонів) куб.метрів (надалі - мінімальний договірний обсяг). Сторони визначили наступні планові обсяги, які в сукупності становлять не менше мінімального договірного обсягу, у наступних періодах, а саме тис.куб.м.: травень 2021 року - 9000, червень 2021 року - 5000, липень 2021 року - 5000, серпень 2021 року 5000, вересень 2021 року 7000, жовтень 2021 року 15000, листопад 2021 року 20000, грудень 2021 року 25000, січень 2022 року 30000, лютий 2022 року 23000, березень 2022 року 16000, квітень 2022 року 9000. Покупець зобов`язується замовити, прийняти природний газ в обсязі, не менше Мінімального договірного обсягу за цим договором. У разі дострокового припинення сторонами дії даного договору покупець зобов`язаний у будь-якому випадку прийняти і оплатити Мінімальний договірний обсяг до дати припинення дії даного договору.».

Згідно з п. 2 додаткової угоди №34 від 23.04.2021 доповнено пункт 5.1. Розділу 5. «Ціна природного газу» договору підпунктом 5.1.28 в наступній редакції:

« 5.1.28. Фактична (остаточна) ціна за 1 куб.м. природного газу з 01 травня 2021 року по 31 травня 2021 року (включно) становить 6,3212800 гри., крім того ПДБ 20% 1,2642560 гри., всього з ПДВ 7,5855360 грн.».

Пунктами 3, 4, 5 додаткової угоди №34 від 23.04.2021 доповнено Розділ 7 «Відповідальність сторін» договору пунктоами 7.5., 7.6. та 7.7. наступного змісту:

« 7.5. У випадку відмови продавця від передачі договірного обсягу природного газу, що призводить до прийняття покупцем з 01 травня 2021 року по 30 квітня 2022 року або до дати припинення дії договору обсягу природного газу, що є меншим мінімального договірного обсягу природного газу, визначеного в абз. 23 п. 2.1. договору, продавець зобов`язаний сплатити па користь покупця штраф у розмірі 10% договірної вартості непереданої частини мінімального договірного обсягу.

У такому випадку договірна вартість непереданої частини мінімального договірного обсягу природного газу за вказаний період поставки розраховується як добуток такої непереданої частини Мінімального договірного обсягу природного газу за період з 01 травня 2021 року по 30 квітня 2022 року включно та ціни газу за цей період, визначеної відповідно до Розділу 5 Договору.».

« 7.6. У випадку, якщо покупець в період з 01 травня 2021 року но 30 квітня 2022 року включно або до дати припинення дії договору замовив та/або прийняв обсяг природного газу менше мінімального договірного обсягу природного газу, визначеного в абз. 23 п. 2.1. договору, покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця штраф у розмірі 10 % від договірно) неприйнятої частини мінімального договірного обсягу природного газу за вказаний період поставки.

У такому випадку договірна вартість неприйнятої частини мінімального договірного обсягу природного газу за вказаний період поставки розраховується як добуток такої неприйнятої частини мінімального договірного обсягу природного газу за період з 01 травня 2021 року по 30 квітня 2022 року включно та ціни газу за цей період, визначеної відповідно до Розділу 5 Договору.

В разі неприйняття покупцем договірних обсягів природного газу за окремі періоди поставки (місяці), що призводить до неможливості відбору мінімального договірного обсягу природного газу до 30 квітня 2022 року або до дати припинення дії договору, продавець має право в будь-який момент вимагати сплати штрафу в розмірі, зазначеному в цьому пункті Договору.».

« 7.7. Сторони дійшли згоди, що припинення дії або розірвання цього Договору до 30 квітня 2022 року не є підставою для звільнення сторін від відповідальності встановленої Розділом 7 цього Договору».

Відповідно до п. 6. додаткової угоди №34 від 23.04.2021 викладено пункт 11.1. Розділу 11 «Строк дії договору» в наступній редакції:

« 11.1. Цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за їх наявності), поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 квітня 2019 року, і діє в частині продажу природного газу до 30 квітня 2022 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.».

Решта умов договору залишається незмінною і обов`язковою для виконання сторонами. Дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати її підписання сторонами (пункти 7 та 8 додаткової угоди №34 від 23.04.2021).

За період з 01 травня 2021 року по 30 вересня 2021 року включно відповідач прийняв 32750949,870 куб.метрів газу, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які додані до позовної заяви.

30.09.2021 листом №407007-Ск-17081-0921 відповідач повідомив позивача про дострокове розірвання договору.

01.11.2021 між сторонами спору підписано додаткову угоду №39, за пунктами 1-3 якої сторони дійшли згоди 01 листопада 2021 року достроково припинити дію договору купівлі-продажу природного газу № СМЗ-Н-02-2019-270/12 від 19.03.2019 року. Решта умов договору залишаються незмінними і обов`язковими для виконання сторонами. Дана додаткова угода складена у двох примірниках по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набирає чинності з моменту підписання сторонами та скріплення печатками (за наявності) сторін і діє протягом дії договору.

17.11.2021 позивач надіслав відповідачу претензію №167-СЛ-1576-1121 в якій зазначив, що ТОВ «Сумигаз Збут» порушило зобов`язання в частині прийняття визначеного п. 2.1. договору мінімального договірного обсягу газу, у зв`язку з чим у ТОВ «ЙЕ Енергії» виникло право вимагати оплатити штраф у розмірі 10 % від договірної вартості неприйнятої частини мінімального договірного обсягу природного газу за вказаний період поставки. Згідно пункту 7.6. договору позивач нарахував відповідачу 103352207,47 грн штрафу, що складає 10% від договірної вартості неприйнятої частини мінімального договірного обсягу природного газу за період поставки з 01.05.2021 по 30.09.2021. водночас позивач наголосив, що сторони дійшли згоди, що припинення дії або розірвання цього договору до 30 квітня 2022 року не є підставою для звільнення сторін від відповідальності встановленої Розділом 7 цього договору (п. 7.7. договору). за таких обставин позивач вимагав у відповідача сплатити у семиденний термін з моменту отримання претензії 103352207,47 грн штрафу.

Зазначений штраф відповідач не сплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Виходячи з правової природи укладеного правочину суд дійшов висновку, що між сторонами склались відносини з купівлі-продажу природного газу, які врегульовані Главою 54 ЦК України.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 669 ЦК України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

Статтею 689 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 2 статті 549 ЦК України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно пункту 7.6. договору в редакції додаткової угоди від 23.04.2021 №34 у випадку, якщо покупець в період з 01 травня 2021 року но 30 квітня 2022 року включно або до дати припинення дії договору замовив та/або прийняв обсяг природного газу менше мінімального договірного обсягу природного газу, визначеного в абз. 23 п. 2.1. договору, покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця штраф у розмірі 10 % від договірно) неприйнятої частини мінімального договірного обсягу природного газу за вказаний період поставки. У такому випадку договірна вартість неприйнятої частини мінімального договірного обсягу природного газу за вказаний період поставки розраховується як добуток такої неприйнятої частини мінімального договірного обсягу природного газу за період з 01 травня 2021 року по 30 квітня 2022 року включно та ціни газу за цей період, визначеної відповідно до Розділу 5 Договору. В разі неприйняття покупцем договірних обсягів природного газу за окремі періоди поставки (місяці), що призводить до неможливості відбору мінімального договірного обсягу природного газу до 30 квітня 2022 року або до дати припинення дії договору, продавець має право в будь-який момент вимагати сплати штрафу в розмірі, зазначеному в цьому пункті Договору.».

Слід зауважити, що відповідно до п. 7.7. договору в редакції додаткової угоди від 23.04.2021 №34 сторони дійшли згоди, що припинення дії або розірвання цього договору до 30 квітня 2022 року не є підставою для звільнення сторін від відповідальності, встановленої Розділом 7 цього договору.

Наявними у справі доказами, поданими позивачем, підтверджується, що у період з 01 травня 2021 року по 30 вересня 2021 року включно позивач поставив, а відповідач прийняв 32750949,870 куб.метрів. В той час, вказаний прийнятий обсяг є меншим за мінімальний договірний обсяг природного газу, визначений в абз. 23 п. 2.1. договору.

Таким чином, відповідач порушив зобов`язання в частині прийняття визначеного п.2.1. договору мінімального договірного обсягу газу, у зв`язку з чим у позивача виникло право вимагати оплатити 103352207,47 грн штрафу, що складає 10% від договірної вартості неприйнятої частини мінімального договірного обсягу природного газу за вказаний період поставки

Таким чином, суд критично відносить щодо заперечень відповідача про відсутність у ТОВ «Сумигаз Збут» обов`язку щодо сплати штрафу, нарахованого позивачем на підставі п. 7.6. договору в редакції додаткової угоди від 23.04.2021 №34 у зв`язку із припиненням з 01.11.2021 дії договору, так як зазначене суперечить п. 7.7. договору в редакції додаткової угоди від 23.04.2021 №34.

Перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку штрафу, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем п. 7.6. договору в редакції додаткової угоди від 23.04.2021 №34, вимоги позивача щодо стягнення 10% штрафу в сумі 103352207,47 грн визнаються судом обгрунтованими.

Разом з тим, частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Аналогічне положення міститься в ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз наведених норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, і відповідно питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Таким чином, розмір штрафних санкцій (неустойки) може бути зменшений за рішенням господарського суду. При цьому, статті 551 ЦК України, 233 ГК України та положення ГПК України не містять норм, які б ставили можливість суду використати право на зменшення заявлених до стягнення з боржника штрафних санкцій в залежність від наявності відповідного клопотання з цього приводу сторони у справі. Тобто суд може реалізувати своє право та прийняти рішення про зменшення розміру неустойки за власною ініціативою.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.11.2020 у справі № 927/184/13-г.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Враховуючи приписи частини 2 статті 623 Цивільного кодексу України, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Суд зазначає, що 24.02.2022 Російською Федерацією було розпочато повномасштабні військові дії проти України, у зв`язку з чим із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, в подальшому дію якого продовжено. Зазначене є загальновідомим фактом і відповідно до ч. 3 ст. 75 ГПК України доказуванню не підлягає.

Суд враховує те, що в умовах військової агресії, діяльність як позивача так і відповідача, як суб`єктів підприємницької діяльності є утрудненою та на сторін однаково впливають негативні фактори, пов`язані з воєнними діями на території України.

У постанові від 24.02.2021 р. у справі № 924/633/20 Верховний Суд зазначає, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призвести до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18).

З огляду на наведене, враховуючи баланс інтересів обох сторін, а також значний обсяг відповідальності відповідача, що є непропорційним наслідком порушення умов договору, недоведеність позивачем наявності у останнього збитків у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, суд вважає, що зменшення розміру неустойки є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для відповідача, до якого застосовуються штрафні санкції.

Таким чином, оскільки зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши матеріали справи, вважає за можливе зменшити розмір штрафу з 103352207,47 грн до 20000,00 грн.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 20000,00 грн штрафу, в іншій сумі штрафу суд відмовляє, у зв`язку зі зменшенням.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову, водночас у зв`язку зі зменшенням суми штрафу за ініціативою суду позов задовольняється частково як законний та обґрунтований, та, як наслідок, з відповідача на користь позивача стягується 20000,00 грн штрафу.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивачем у позові заявлено до стягнення з відповідача судові витрати у вигляді судового збору в сумі 868350,00 грн, сплаченого за платіжним дорученням від 29.06.2022 №9565.

Нормою статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 9 статті 129 ГПК України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, відповідно ч. 9 ст. 129 ГПК України, позивачу за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню повна сума судового збору, сплаченого при зверненні з позовом, а саме: 868350,00 грн.

Керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз збут» (вул. Олексія Береста, буд. 21, м. Суми, 40000; код за ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» (01010, м. Київ, вул. Московська, буд. 32/2, БЦ «Сенатор», 18 код, за ) 20000,00 грн (двадцять тисяч грн 00 коп.) штрафу за договором купівлі-продажу природного газу від 19.03.2019 №СМЗ-Н-02-2019-270/12, а також 868350,00 грн (вісімсот шістдесят вісім тисяч триста п`ятдесят грн 00 коп.) судового збору.

3. В іншому відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256, ст. 257 ГПК України).

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення складено та підписано 30.09.2022.

Суддя В.Л. Котельницька