ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року м. Черкаси справа № 925/1656/20

Господарський суд Черкаської області у складі судді Гладуна А.І., розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси у приміщенні суду справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнікорнс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Красногірське" про стягнення 1076927,60 грн.

Секретар судового засідання Клочков А.І.

Представники учасників справи:

позивач Гончар Л.В., адвокат;

відповідач Сизько Д.Б., адвокат.

Позиції учасників справи, процесуальні дії суду та учасників у справі.

24.12.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнікорнс" звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Красногірське" про стягнення 286797 грн неустойки на підставі п. 5.6 договору купівлі-продажу № 404/ФКД від 27.12.2019 у розмірі 0,2% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення, 109923 грн пені у розмірі 0,2% від суми неповерненої попередньої оплати товару за кожен день прострочення, 625000 грн сплаченої попередньої оплати товару та відшкодування судових витрат, у тому числі 15430,80 грн сплаченого судового збору та 7000 грн витрат на правничу допомогу адвоката.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.09.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Красногірське" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнікорнс" 53760 грн пені (п. 5.6. договору купівлі-продажу № 404/ФКД від 27.12.2019 року), 1155,89 грн судових витрат. Відмовлено у задоволенні позову в частині вимог про стягнення 260640,80 грн пені (п. 5.6. договору купівлі-продажу № 404/ФКД від 27.12.2019 року), 137526,80 грн пені (п. 5.8. договору), 625000 грн попередньої оплати, 21998,91 грн судових витрат.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2021 рішення Господарського суду Черкаської області від 21.09.2021 залишено без змін.

На виконання рішення суду від 21.09.2021 Господарський суд Черкаської області видав наказ від 14.12.2021, яким стягнув з відповідача на користь позивача 53760 грн пені (п. 5.6 договору) та 1155,89 судових витрат.

10.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Недоступом Д.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а. с. 89 том 2) у зв`язку фактичним виконанням рішення у примусовому порядку, стягнення з боржника заборгованості у повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 07.06.2022 рішення Господарського суду Черкаської області від 21.09.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2021 у справі №925/1656/20 скасовано в частинах: розгляду позовних вимог про стягнення неустойки, передбаченої пунктом 5.6 договору купівлі - продажу від 27.12.2019 №404/ФКД; розподілу судових витрат зі справи, а справу у відповідних частинах передано на новий розгляд до Господарського суду Черкаської області. В іншій частині рішення суду та постанову апеляційного суду залишено без змін.

27.06.2022 року відповідно до статей 6, 32Господарського процесуального кодексу України справу №925/1656/20 за результатами автоматизованого розподілу передано на розгляд судді Гладуну А.І. (а.с. 184 том 2).

27.06.2022 суд ухвалою прийняв справу № 925/1656/20 до свого провадження, ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначив на 12.07.2022 10 год. 00 хв. Запропонував учасникам справи надати до дня судового засідання пояснення по суті спору та документи, що їх підтверджують, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 07.06.2022.

Ухвалу суду від 27.06.2022 надіслано учасникам справи, зокрема позивачу та відповідачу рекомендованими листами з повідомленнями про вручення. Ухвала суду вручена відповідачу 29.06.2022, позивачу 01.07.2022, що підтверджується Повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень (а. с. 191-192 том 2).

11.07.2022 року позивач подав суду пояснення (а.с. 193-198 том 2) по суті спору з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 07.06.2022. У поясненні позивач зазначив, що укладений між сторонами договір купівлі - продажу від 27.12.2019 №404/ФКД є чинним, сторонами за взаємною згодою не припинявся, в судовому порядку не розривався та не визнавався недійсним, а відтак зобов`язання за ним, зокрема зобов`язання з поставки товару мають бути виконані відповідачем належним чином. Неустойка (пеня) за прострочення виконання зобов`язання з поставки товару, передбачена п. 5.6. договору купівлі-продажу № 404/ФКД від 27.12.2019 року, підлягає нарахуванню та стягненню з відповідача, який не виконав відповідне зобов`язання, починаючи з 01.08.2021 і протягом всього строку існування та невиконання зобов`язання. Період її нарахування відповідно до закону обмежується лише строком, встановленим ч. 6 ст. 232 ГК України, але ніяк не моментом так званого "повернення передоплати", яке не припиняє зобов`язання з поставки та відповідно не відміняє підстав для нарахування відповідної неустойки. Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення договірної неустойки (пені) за прострочення поставки товару на підставі п. 5.6. договору купівлі-продажу № 404/ФКД від 27.12.2019 року підлягають задоволенню у повному заявленому позивачем обсязі за період з 01.08.2020 по 24.12.2020 392448 грн (1344000 грн (загальна ціна договору):100*0,2 (неустойка (пеня)*146 днів прострочення до дати подання позову).

У підготовче судове засідання 12.07.2022 з`явилась представник позивача адвокат Гончар Л.В. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

12.07.2022 у підготовчому судовому засіданні суд оголосив перерву до 26.07.2022 до 11 год. 00 хв.

Ухвалу суду від 12.07.2022 надіслано учасникам справи, зокрема позивачу простим листом, відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Ухвала суду від 12.07.2022 вручена відповідачу 13.07.2022, що підтверджується Повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (а. с. 213 том 2).

13.07.2022 суд з метою забезпечення прав відповідача ТОВ "Красногірське" бути поінформованими про розгляд справи №925/1656/20 оприлюднив інформацію про його виклик на офіційній сторінці Господарського суду Черкаської області веб-порталу судової влади у мережі Інтернет (а. с. 212 том 2).

У підготовче судове засідання 26.07.2022 з`явилась представник позивача адвокат Гончар Л.В. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

26.07.2022 року суд ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 09.08.2022 о 10 год. 00 хв.

Ухвалу суду від 26.07.2022 надіслано учасникам справи, зокрема позивачу рекомендованим листом, відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Ухвала суду від 26.07.2022 вручена відповідачу 27.07.2022, що підтверджується Повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (а. с. 220 том 2).

04.08.2022 представник відповідача ТОВ "Красногірське" адвокат Яровий А.Р. звернувся до суду з клопотанням про участь у судовому засіданні 09.08.2022 о 10 год. 00 хв. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 04.08.2022 суд задовольнив клопотання представника відповідача ТОВ "Красногірське" адвоката Ярового А.Р. про участь у судовому засіданні 09.08.2022 о 10 год. 00 хв. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У судове засідання 09.08.2022 з`явилась представник позивача адвокат Гончар Л.В. У судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів взяв участь представник відповідача адвокат Яровий А.Р.

09.08.2022 у призначений для розгляду справи час головуючий відкрив судове засідання та оголосив про розгляд справи за позовом ТОВ Юнікорнс до ТОВ Красногірське про стягнення коштів.

Відповідно до частини 3 статті 201 Господарського процесуального кодексу України з оголошення головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Яровий А.Р. звернувся до суду у усним клопотанням про відкладення розгляду справи. Клопотання мотивував не отриманням копії постанови Верховного Суду від 07.06.2022 у цій справі та відсутністю постанови у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Ствердив, що не ознайомився зі змістом постанови касаційного суду, а тому не може надати пояснень по суті спору із врахуванням висновків, викладених у постанові касаційного суду. Повідомив, що звернувся до Верховного Суду із адвокатським запитом, та очікує отримання копії постанови касаційного суду.

Суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалою із занесенням ухвали до протоколу судового засідання у клопотанні представника відповідача адвоката Ярового А.Р. про відкладення розгляду справи відмовив.

У судовому засіданні із вступним словом виступила представник позивача адвокат Гончар Л.В.

У вступному слові представник відповідача адвокат Яровий А.Р. повідомив, що вважає суд упередженим, вважає, що судом порушено принцип змагальності сторін, оскільки не ознайомлення представника відповідача зі змістом постанови Верховного Суду від 07.06.2022 ставить сторону відповідача у нерівне становище порівняно зі стороною позивача. Ствердив, що не довіряє суду. Просив надати час для підготовки письмової заяви про відвід складу суду.

У судовому засіданні суд ухвалив оголосити перерву до 12 год 30 хв 09.08.2022 з метою надання стороні права на подання заяви про відвід складу суду.

09.08.2022 о 12 год. 08 хв. під час перерви у судовому засіданні представник відповідача адвокат Яровий А.Р. засобами електронної пошти звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи. У клопотанні просив відкласти розгляд справи не менше, ніж на 10 робочих днів для забезпечення можливості відповідачу отримати повний текст рішення Верховного Суду у цій справі від 07.06.2022. В обґрунтування клопотання зазначив, що відповідач до цього часу не отримав рішення Верховного Суду і не зміг аргументувати свою правову позицію з врахуванням висновків Верховного Суду. Для реалізації принципу змагальності сторін важливим є ознайомлення з вказаним рішенням всіма сторонами процесу. В протилежному випадку буде порушений не тільки принцип змагальності, але і принципи верховенства права та доступу до правосуддя, а сам судовий процес буде формальним, без забезпечення функції правосуддя, яка гарантована Конституцією України. Крім того, представник відповідача у клопотанні зазначив, що відповідач не зловживає своїми процесуальними правами, розгляд справи по суті лише розпочався, розумні строки розгляду справи теж не порушуються, а підстава для відкладення розгляду справи існує об`єктивно і вона не надумана. Тому, з огляду на принцип пропорційності, а саме збереження балансу між дотриманням публічних інтересів відправлення правосуддя у розумні строки, та приватних інтересів дотримання прав сторони у процесі, розумним і справедливим буде на думку представника відповідача відкласти розгляд справи. Тим більше, що це спричиняє менше шкоди, аніж та, яка може бути заподіяна при продовженні розгляду справи з очевидним порушенням прав сторони.

У призначений для розгляду справи після перерви час головуючий продовжив розгляд справи.

У судове засідання 09.08.2022 о 12 год. 30 хв. після перерви з`явилась представник позивача адвокат Гончар Л.В. Представник відповідача адвокат Яровий А.Р. у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Під час спроби з`єднання з представником відповідача адвокатом Яровим А.Р. у режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використання власних технічних засобів адвоката встановити з`єднання не вдалося. За інформацією підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи у справі № 925/1656/20 конференції № 810661 від 09.08.2022 у підсистемі відеоконференцзв`язку на сайті https://vkz.court.gov.ua. представник відповідача адвокат Яровий А.Р. перебував офлайн.

Відповідно до частини 5 статті 197 Господарського процесуального кодексу України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

З огляду на положення статті 5 статті 197 Господарського процесуального кодексу України суд ухвалив продовжити розгляд справи у судовому засіданні.

У судовому засіданні суд оголосив зміст клопотання представника відповідача адвоката Ярового А.Р. про відкладення розгляду справи.

Представник позивача адвокат Гончар Л.В. заперечила проти задоволення клопотання представника відповідача адвоката Ярового А.Р. та відкладення розгляду справи.

Керуючись статтею 233 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 09.08.2022 суд оголосив вступну та резолютивну частини ухвали.

Ухвалою від 09.08.2022 суд відмовив у клопотанні представника відповідача адвоката Ярового А.Р. про відкладення розгляду справи, оголосив перерву у судовому засіданні до 17.08.2022 до 10 год. 30 хв.

Ухвалу суду від 09.08.2022 надіслано учасникам справи, зокрема позивачу та відповідачу рекомендованими листами, представнику позивача Гончар Л.В. - електронним листом, представнику відповідача Яровому А.Р. електронним листом, який вручено 10.08.2022 Яровому А.Р. (а.с. 249).

10.08.2022 представник позивача Гончар Л.В. подала до суду заяву (а.с. 1 том 3), у якій просила суд перенести призначене на 10 год. 30 хв. 17.08.2022 судове засідання на іншу дату та завчасно повідомити про дату та час судового розгляду.

12.08.2022 представник відповідача ТОВ "Красногірське" адвокат Яровий А.Р. звернувся до суду з клопотанням про участь у судовому засіданні 17.08.2022 о 10 год. 30 хв. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 12.08.2022 суд задовольнив клопотання представника відповідача ТОВ "Красногірське" адвоката Ярового А.Р. про участь у судовому засіданні 17.08.2022 о 10 год. 30 хв. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

17.08.2022 представник відповідача ТОВ "Красногірське" адвокат Яровий А.Р. подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи ( а.с. 10 том 3).

У судове засідання 17.08.2022 представники позивача та відповідача не з`явилися.

17.08.2022 суд відклав розгляд справи на 30.08.2022 на 10 год. 00 хв.

Ухвалу суду від 17.08.2022 надіслано учасникам справи, зокрема позивачу та відповідачу рекомендованими листами, представнику позивача Гончар Л.В. - електронним листом, який вручено 17.08.2022 Гончар Л.В. (а.с. 15 том 3); представнику відповідача адвокату Яровому А.Р. електронним листом.

У судове засідання 30.08.2022 з`явилась представник позивача адвокат Гончар Л.В. Представник відповідача у судове засідання не з`явився.

30.08.2022 суд оголосив перерву у розгляді справи по суті до 06.09.2022 до 12 год. 00 хв., про що повідомлено під розписку учасника справи, що з`явилась у судове засідання ( а. с. 18 том 3).

Ухвалу суду від 30.08.2022 надіслано учасникам справи, зокрема позивачу та представнику позивача Гончар Л.В. - електронними листами, який вручено 30.08.2022 Гончар Л.В. (а.с. 23 том 3); відповідачу - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який 07.09.2022 вручено відповідачу (а.с. 35 том 3), представнику відповідача адвокату Яровому А.Р. електронним листом.

05.09.2022 представник відповідача ТОВ "Красногірське" адвокат Яровий А.Р. звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи ( а.с. 24-25 том 3) на іншу дату, повідомивши його завчасно про дату і час судового засідання у визначений законом спосіб.

У судове засідання 06.09.2022 з`явилась представник позивача адвокат Гончар Л.В. Представник відповідача у судове засідання не з`явився.

06.09.2022 суд відклав розгляд справи на 14.09.2022 на 10 год. 00 хв., про що повідомлено під розписку учасника справи, що з`явилась у судове засідання ( а. с. 29 том 3).

Ухвалу суду від 06.09.2022 надіслано учасникам справи, зокрема позивачу та представнику позивача Гончар Л.В. - електронними листами, який вручено 30.08.2022 Гончар Л.В. (а.с. 23 том 3); відповідачу - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який 07.09.2022 вручено відповідачу (а.с. 34 том 3), представнику відповідача Яровому А.Р. електронним листом.

13.09.2022 представник відповідача адвокат Сизько Дмитро Борисович подав до суду письмові пояснення (а. с. 36-39 том 3).

Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Без виходу до нарадчої кімнати із занесенням ухвали до протоколу судового засідання суд ухвалив залишити письмові пояснення адвоката Сизька Дмитра Борисовича без розгляду, у зв`язку з їх поданням після закінчення строку, встановленого судом в ухвалі від 27.06.2022.

У судове засідання 14.09.2022 з`явились представник позивача адвокат Гончар Л.В. та представник відповідача адвокат Сизько Д.Б.

Представник позивача адвокат Гончар Л.В. у судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити повністю, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору та на правничу допомогу адвоката. Представник відповідача адвокат Сизько Д.Б. просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зменшити розмір неустойки до розміру 815,00 грн.

У судовому засіданні адвокат Сизько Д.Б. надав пояснення, у яких зазначив, що у первісному позові позивач просив стягнути з відповідача, зокрема 286797 грн неустойки у розмірі 0,2 % від вартості поставленого товару за кожен день прострочення (п. 5.6 договору купівлі продажу №404/ФКД від 27.12.2019), 15430,80 грн сплаченого судового збору та 7000 грн витрат на правничу допомогу адвоката. 05.02.2021 позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача на користь позивача, зокрема 314400,80 грн неустойки у розмірі 0,2 % від вартості поставленого товару за кожен день прострочення (п. 5.6 договору), 16154,80 грн сплаченого судового збору та 7000 грн витрат на правничу допомогу адвоката.

Представник відповідача адвокат відповідача Сизько Д.Б. зазначив, що вимоги позивача про стягнення неустойки у розмірі 0,2 % від вартості поставленого товару за кожен день прострочення задоволенню не підлягають з огляду на таке. Відповідно до ст. 549 ЦК України передбачено 2 види неустойки штраф та пеню. Позовні вимоги позивача про стягнення неустойки , передбаченої п. 5.6 договору фактично є вимогами про стягнення пені. Яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати розмір, який встановлено законом, тобто може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України, а також пеня не може стягуватись за більший період, ніж 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №910/6232/21. Тому розрахунки позивача неустойки на підставі п. 5.6 договору є хибними і задоволенню не підлягають. Представник відповідача Сизько Д.М. у поясненні навів розрахунок неустойки з дотриманням вимог ст. 232 Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", який склав 81559,95 грн за період з 01.08.2020 по 01.02.2021 від суми боргу 1344000 грн. Проте і такий розмір позовних вимог позивача не може бути задоволений на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.1 ст. 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру. Аналогічний висновок за схожих обставин викладений у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №925/577/21. Враховуючи викладене, відповідач наполягав на зменшенні розміру неустойки (пені) з 81559,95 грн до 815,00 грн, оскільки відповідач не завдав збитків позивачу, а стягнення неустойки призведе до необґрунтованого збагачення однієї з сторін за рахунок іншої.

14.09.2022 суд завершив розгляд справи по суті. У судовому засіданні 14.09.2022 керуючись частиною 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив вступну та резолютивну частини судового рішення у справі №925/1656/20.

Вислухавши у судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача, з`ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази, що містяться у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

1. Перелік обставин, які є предметом доказування у справі.

Предметом позову позивача під час нового розгляду справи із врахуванням постанови Верховного Суду від 07.06.2022 є майнова вимога до відповідача про стягнення 314400,80 грн. неустойки в розмірі 0,2% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення за період з 01.08.2020 по 01.12.2020 на підставі пункту 5.6 договору купівлі продажу від 27.12.2019 №404/ФКД.

Підставами позову є обставини, яким позивач доводить невиконання відповідачем зобов`язання за договором купівлі продажу від 27.12.2019 №404/ФКД, та не поставку товару у строк встановлений у договорі.

Відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, предметом доказування у справі є обставини виникнення між сторонами майнового господарського зобов`язання; невиконання зобов`язання відповідачем зобов`язання з поставки товару; нарахування позивачем штрафних санкцій за порушення зобов`язання, їх підстави та розмір; порушення суб`єктивного права, за захистом якого позивач звернувся до суду.

2. Обставини, які не підлягають доказуванню.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини виникнення між сторонами зобов`язання на підставі договору купівлі продажу від 27.12.2019 №404/ФКД, виконання позивачем зобов`язання та здійснення попередньої оплати, невиконання відповідачем зобов`язання з поставки товару встановлені рішенням суду у цій справі від 21.09.2021, яке набрало законної сили 16.11.2021, та не підлягають доказуванню під час нового розгляду справи.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 20.01.2020 у справі № 925/1282/20, залишеним без змін апеляційною і касаційною інстанціями, відмовлено у задоволенні позову ТОВ "Красногірське" до ТОВ "Юнікорнс", треті особи - приватний виконавець і приватний нотаріус, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Старовойтова О.С. від 07.09.2020 № 3093 про стягнення з боржника ТОВ "Красногірське" на користь стягувача (кредитора за розпискою) ТОВ "Юнікорнс" на підставі розписки, якою встановлено безумовне зобов`язання боржника здійснити поставку у строк до 31.07.2020 320 тонн пшениці 2, 3, 4 класів загальною вартістю 1344000 грн.

При вирішенні спору у справі № 925/1282/20 господарським судом було встановлено, що: за заявами ТОВ "Юнікорнс" приватним нотаріусом проведено державну реєстрацію звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а 07.09.2020 вчинено виконавчий напис про стягнення з боржника - ТОВ "Красногірське" на користь ТОВ "Юнікорнс" (стягувача, кредитора за Розпискою) на підставі Розписки, посвідченої 05.03.2020, 320 тонн пшениці 2, 3, 4 класів загальною вартістю 1344000 грн; на підставі вказаного виконавчого напису за заявою стягувача приватним виконавцем Недоступом Д.М. 11.09.2020 відкрито виконавче провадження №63013649, у межах якого приватним виконавцем накладено арешт на майно боржника.

3. Перелік доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

На підтвердження обставин, які є предметом доказування позивач подав письмові докази, дослідивши які суд встановив:

27.12.2019 позивач (покупець) і відповідач (продавець) уклали договір купівлі продажу №404/ФКД (а. с. 38-43 том 1), за яким продавець зобов`язався передати у власність покупця товар, а покупець - прийняти і оплатити товар: пшеницю 2, 3, 4 класів врожаю 2020 року кількістю 320 +/- 5% метричних тонн на вибір покупця.

У договорі сторони погодили всі істотні умови, зокрема, домовилися про таке:

п. 3.1. базис поставки FCA (склад продавця) Черкаська область, Золотоніський район, с. Антипівка відповідно до Інкотермс 2010;

п. 3.2. - поставка товару здійснюється у період з 27.12.2019 до 31.07.2020 включно. Продавець оформляє товарно-транспортні накладні на товар згідно інструкцій продавця, які покупець повинен надати продавцю до початку періоду поставки;

п. 3.13. у підтвердження безумовного виконання продавцем зобов`язання здійснити поставку товару по цьому договору, сторони домовились скласти відповідну товарну аграрну розписку до 20.01.2020 відповідно до вимог Закону України Про аграрні розписки. Положення, що стосуються передачі товару відповідно до товарної аграрної розписки вважаються такими, що превалюють над відповідними положеннями цього договору;

п. 4.1. п.п. 4.1.12 - загальна ціна договору з ПДВ складає 1344000,00 грн;

п 4.2. покупець здійснює часткову оплату товару на умовах попередньої оплати у розмірі 625000 грн впродовж 5 банківських днів з моменту виставлення рахунку;

п. 4.3. оплата решти вартості товару сплачується покупцем протягом 3-х робочих днів після завершення реєстрації продавцем відповідної податкової накладної в ЄРПН, за умови відсутності порушень з боку продавця встановлених законодавством вимог щодо реєстрації та належного заповнення податкових накладних і передачі повного пакету документів, який передбачений цим договором;

- У розділі 5 сторони погодили умови їх відповідальності, зокрема:

п. 5.5. в разі прострочення продавцем передачі товару покупцю, або в разі повної чи часткової не поставки продавцем товару покупець має право вимагати відшкодування будь-яких збитків (у тому числі упущену вигоду), які поніс покупець від невиконання зовнішньоекономічного контракту, який покупець уклав на поставку цього товару на експорт;

п. 5.6. покупець у разі прострочення продавцем передачі товару має право нарахувати продавцю неустойку в розмірі 0,2% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення;

п. 5.8. у разі не поставки товару у терміни, визначені цим договором, продавець на вимогу покупця зобов`язується повернути передоплату покупцю. У разі неповернення такої передоплати покупець має право нарахувати продавцю, а продавець зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 0, 2% від суми неповерненої передоплати за кожен день прострочки;

підпунктом 13.5.2. пункту 13.5. розділу 13 сторони погодили, що підписання договору свідчить про те, що представники сторін, які підписують договір, мають всі передбачені діючим законодавством, установчими та статутними документами сторони права представляти сторону і підписувати від її імені договір.

Договір № 404/ФКД від 27.12.2019 підписаний представниками обох сторін, їх підписи скріплені печатками. Додатком № 1 до договору є перелік та інформація про посіви.

27.12.2019 відповідач виставив позивачу рахунок від 27.12.2019 № 47 (а.с. 52 том 1) на оплату пшениці 3, 2 класу в кількості по 100 тонн на загальну суму 830000 грн.

Позивач сплатив відповідачу 625000 грн як попередню оплату за договором відповідно до платіжного доручення від 27.12.2019 № 1675 (а.с. 53 том 1).

05.03.2020 відповідач (боржник) і позивач (кредитор) склали товарну аграрну розписку (а.с. 44-49, 49-50 том 1), за умовами якої, боржник зобов`язався передати кредитору, а кредитор - прийняти і оплатити товар (пшениця 2, 3, 4 класів врожаю 2020 року в кількості 320 +/- 5% метричних тонн на вибір покупця); поставка товару здійснюється за рахунок продавця в період з 27.12.2019 по 31.07.2020, загальна вартість товару - 1344000 грн.; покупець здійснює часткову оплату (попередню) в розмірі 625000 грн. впродовж 5 банківських днів з моменту виставлення рахунка; решта суми виплачується після нотаріального оформлення розписки та надання витягу з Державного реєстру обтяження рухомого майна й за умови відсутності будь-яких обтяжень по належному продавцеві майну.

Підписання договору свідчить про те, що кожна із сторін гарантує, що вона має всі передбачені діючим законодавством, установчими та статутними документами повноваження на укладення договору (підпункт 13.5.1); представники сторін, які підписують договір, мають усі передбачені діючим законодавством, установчими та статутними документами сторони права представляти сторону і підписувати від її імені договір (підпункт 13.5.2);

При посвідченні Аграрної розписки Приватним нотаріусом встановлено особи представників сторін, перевірено їх дієздатність, відповідність волі та волевиявлення сторін, установлені їх дійсні наміри, відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов розписки, перевірено розписку на відповідність вимогам закону і дійсним намірам сторін, роз`яснено наслідки укладення і нотаріального посвідчення розписки (пункт 16 Аграрної розписки).

20.08.2020 на вимогу позивача щодо відвантаження товару відповідач письмово повідомив позивача, що договір і розписка зі сторони відповідача укладені директором останнього Шестопалом В.П. без наявності повноважень і виявив бажання повернути позивачу попередню оплату в сумі 625000 грн (а.с. 58 том 1).

21.08.2020 відповідач перерахував на повідомлений позивачем банківський рахунок 625000 грн відповідно до платіжного доручення №639 з призначенням платежу "погашення попередньої оплати за пшеницю врожаю 2020 року згідно договору № 404/ФКД від 27.12.2019" (а. с. 57 том 1).

02.09.2020 позивач направив відповідачу претензію, зазначивши, що кошти в сумі 625000 грн ним зараховані на погашення збитків від невиконання зовнішньоекономічного контракту (укладеного позивачем з Posko International Corporation), неустойки і пені, передбачених пунктами 5.6, 5.8 Договору, і що станом на 28.08.2020 залишилися невідшкодованими збитки 54382 грн, та вимагав від відповідача відшкодувати збитки і повернути попередню оплату в сумі 625000 грн, а разом 679382 грн (а.с. 55-56 том 1).

21.12.2020 позивач направив відповідачеві вимогу про сплату передбачених договором пені і неустойки у загальному розмірі 396720 грн та повернення суми передоплати 625000 грн (а.с. 66-67 том 1).

Згідно з висновком експертного дослідження від 18.01.2021 № ЕД-19/124-21/131-ЕК судового експерта Черкаського НДЕКЦ Федоренка Н.А. розмір збитків позивача від виконання Контракту в частині втраченої вигоди від невиконання відповідачем зобов`язання щодо поставки пшениці 2 класу врожаю 2020 року за договором склав 592553,60 грн (а.с. 85-92 том 1).

Відповідно до частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України "Допустимість доказів").

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

На підставі поданих позивачем доказів, можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Тому подані позивачем докази суд визнає належними.

На підтвердження обставин, яким позивач обґрунтовує підстави позову, позивач подав письмові докази. Суд не встановив, що докази подані позивачем отримані з порушенням закону. Тому подані позивачем докази суд визнає допустимими.

Подані позивачем докази, на переконання суду, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Тому суд визнає докази, подані позивачем, достовірними.

Відповідач, на спростування обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, доказів не подав.

4. Висновок суду про те, яка обставина, що є предметом доказування у справі, визнається судом встановленою або спростованою з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів. Мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

Відповідно до частини 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши зібрані у справі докази в цілому та кожен доказ окремо, суд визнає встановленими обставини:

- виникнення між сторонами майново-господарського зобов`язання на підставі договору купівлі-продажу № 404/ФКД від 27.12.2019 та товарної аграрної розписки від 05.03.2020;

- здійснення відповідачем попередньої оплати товару у розмірі 625000 грн;

- виникнення у відповідача обов`язку поставити товар позивачу;

- повернення відповідачем попередньої оплати позивачу;

- нарахування позивачем неустойки в розмірі 0,2% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення за період з 01.08.2020 по 01.12.2020 на підставі пункту 5.6 договору купівлі продажу від 27.12.2019 №404/ФКД;

- розмір грошових вимог позивача до відповідача у формі неустойки становить 314400,80 грн.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечення.

За змістом статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зміст принципу змагальності господарського судочинства наведений у статті 13 Господарського процесуального кодексу України, відповідно норм якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Тобто обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

У даній справі, враховуючи наявність чітких та переконливих доказів, а також вірогідність поданих позивачем доказів суд дійшов висновку про доведеність обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зокрема виникнення між сторонами майново-господарського зобов`язання на підставі господарського договору та неналежне виконання відповідачем свого обов`язку у зобов`язанні.

Відповідачем не подано суду доказів на спростування обставин, яким позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. З огляду на вказане суд не наводить у рішенні суду мотивів визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

5. Висновки суду щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Висновок суду про порушення, не визнання або оспорення права чи інтересу, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку.

Правовідносини між учасниками справи є приватноправовими, врегульовані нормами цивільного права. Висновки про застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини, неодноразово наведені у постановах Верховного Суду.

На підставі встановлених обставин у справі суд дійшов висновку про виникнення між сторонами майново-господарського зобов`язання на підставі договору купівлі - продажу.

Позивач належним чином виконав зобов`язання та здійснив попередню оплату товару відповідно до умову договору на підставі виставленого відповідачем рахунку.

Відповідач зобов`язання з поставки товару не виконав, у встановлений договором строк товар позивачу не поставив. Зобов`язання відповідача з поставки товару забезпечено неустойкою. Порушення строку поставки товару зумовлює право позивача нарахувати неустойку за кожен день прострочення виконання зобов`язання з поставки товару.

Повернення попередньої оплати товару не є підставою припинення зобов`язання та не звільняє відповідача від обов`язку виконати зобов`язання й поставити товар позивачу.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі з підстав, встановлених договором або законом. У даному разі ні закон, ані договір не визначали повернення відповідачем позивачу суми передоплати (хоча б і за згодою сторін) як підставу для припинення зобов`язань за договором, так само як і підставу для припинення дії або визнання недійсним такого договору.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).

Невиконання відповідачем свого обов`язку у зобов`язанні порушує право позивача на належне виконання зобов`язаною стороною свого обов`язку у зобов`язанні з поставки товару.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересу є застосування штрафних санкцій.

На підставі встановлених у справі обставин суд дійшов переконання про порушення відповідачем господарського зобов`язання внаслідок його неналежного виконання й не поставки товару у строк, передбачений договором. Невиконання відповідачем свого обов`язку у зобов`язанні порушує право позивача на належне виконання зобов`язаною стороною свого обов`язку у зобов`язанні та отримання товару.

Вимогу позивача про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 0,2% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення за період з 01.08.2020 по 01.12.2020 на підставі пункту 5.6 договору купівлі продажу від 27.12.2019 №404/ФКД, суд визнає обґрунтованою, спосіб захисту обраний позивачем є належним та ефективним.

Керуючись статтями 233 Господарського кодексу України, 551 Цивільного кодексу України суд дійшов висновку про зменшення розміру неустойки та про наявність підстав для задоволення позову частково у розмірі 157200,40 грн.

Звертаючись із позовом, із врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (а. с. 80-83 том 1) позивач просив суд стягнути з відповідача 314400,80 грн неустойки в розмірі 0,2% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення за період з 01.08.2020 по 01.12.2020 на підставі пункту 5.6 договору купівлі продажу від 27.12.2019 №404/ФКД.

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у виді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Водночас за змістом частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

Отже, неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони.

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

Відповідно до частини 2 статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та у постанові Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 922/4294/19, яку суд враховує під час прийняття рішення.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Отже, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а не обов`язком, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічний висновок про застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20, який суд врахував при прийнятті рішення.

Позивач не довів понесення збитків у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 07.06.2922 (п. 21) позивач у цій справі посилався на завдання йому протиправною поведінкою відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди у зв`язку з неотриманням позивачем доходів, які він очікував отримати при укладенні договору та контракту на продаж товару. За умовами договору (пункт 3.2) відвантаження товару мало відбуватися після отримання відповідачем інструкцій позивача до початку періоду поставки; проте матеріали справи не містять доказів надання таких інструкцій до початку періоду поставки. Умови контракту не містять згадувань про те, за яким саме договором має придбаватися пшениця, що є предметом контракту. Предмети договору і контракту не є ідентичними ні за вагою, ні за якістю товару (пшениці).

У постанові апеляційного суду від 16.11.2021 року у цій справі колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено наявність всіх елементів цивільного правопорушення, що було б підставою для стягнення з відповідача завданих збитків (упущеної вигоди).

Враховуючи висновки касаційного суду у цій справі, а також обставини, встановлені у постанові апеляційного суду, яка набрала законної сили, при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки суд дійшов висновку, що збитки у вигляді упущеної вигоди внаслідок не поставки відповідачем товару позивачу завдані не були.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Суд також враховує, що відповідач самостійно, не чекаючи вимоги позивача, повернув попередню оплату.

Отже, дослідивши матеріали справи та докази надані позивачем на підтвердження нарахування відповідачу пені у розмірі 314400,80 грн, суд дійшов висновку, що розмір штрафних санкцій (неустойки) нарахованої позивачем відповідачу є надмірним.

Встановлення такого значного розміру штрафних санкцій, на переконання суду, несумісне з принципом розумності, справедливості, та носить не компенсаційний характер, а є додатковим надходженням для позивача, які б він не отримав, за умови належного виконання відповідачем зобов`язань за договором.

Враховуючи встановлені судом обставини та положення статті 233 Господарського кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про зменшення розміру неустойки (пені) удвічі та стягнення її у розмірі 157200,40 грн (314400,80 грн : 2).

Аргументи відповідача:

Заперечуючи проти вимоги позивача про стягнення неустойки за прострочення поставки товару, відповідач ствердив, що розрахунок неустойки, здійснений позивачем на підставі п. 5.6 договору, є хибними і задоволенню не підлягає. Вважав, що зобов`язання відповідача з поставки товару є грошовим, а тому розмір неустойки (пені) за порушення зобов`язання повинен здійснюватися з дотриманням вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. За розрахунком відповідача розмір пені за період з 01.08.2020 по 01.02.2021 від суми боргу 1344000 грн складає 81559,95 грн. Проте і такий розмір позовних вимог позивача не може бути задоволений та підлягає зменшенню на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.1 ст. 233 ГК України та з урахуванням принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності. Відповідач наполягав на зменшенні розміру неустойки (пені) з 81559,95 грн до 815,00 грн, оскільки не завдав збитків позивачу, а стягнення неустойки призведе до необґрунтованого збагачення однієї з сторін за рахунок іншої.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошове зобов`язання виконується за місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора (стаття 532 Цивільного кодексу України).

Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях (частина 1 статті 533 Цивільного кодексу України).

Відповідно до висновку Верховного Суду України у постанові від 18.04.2006 у справі № 7/38-21/11 грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України».

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора». Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10-74/0/4-13 від 16.01.2013 "Про деякі питання застосування статті 625 ЦК України".

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" грошовим, за змістом ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання и?ого обов`язку. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Змістом зобов`язання є взаємні права та обов`язки його сторін.

У зобов`язанні, що виникло між сторонами відповідач зобов`язався передати товар позивачу. Відповідач є боржником у зобов`язанні, а позивач є кредитором. Обов`язку боржника передати товар кореспондує право кредитора вимагати виконання зобов`язання боржником та вимагати передання товару. За своїм змістом зобов`язання відповідача не є грошовим. Натомість за поставлений товар позивач зобов`язаний сплатити відповідачу гроші. Обов`язку позивача сплатити гроші кореспондує право відповідача вимагати виконання зобов`язання та здійснення оплати за поставлений товар. За своїм змістом зобов`язання позивача є грошовим.

Відповідно до преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" № 543/96-ВР, на застосуванні якого наполягає відповідач, цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Відповідно до статті 1 Закону № 543/96-ВР платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону 543/96-ВР).

У правовідносинах, що виникли між сторонами, відповідач не є платником, а позивач не є одержувачем грошових коштів. Прострочення відповідача не пов`язане із простроченням платежу.

З огляду на вказане суд вважає твердження відповідача про застосування до спірних правовідносин норм Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" необґрунтованими.

6. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з частиною першої статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частини першої статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Мотивом застосування вказаних норм права є висновок суду про виникнення між сторонами майново-господарського зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 264 Господарського кодексу України матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб`єктів господарювання, здійснюються суб`єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.

Згідно з частиною першою статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Зобов`язання, що виникли між сторонами за своїм правовим змістом опосередковують відносини поставки.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 526 зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Мотивом застосування вказаних норм права є висновок суду про порушення відповідачем зобов`язання, зокрема не поставка товару в строк, передбачений договором.

Відповідно до частини першої статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі з підстав, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У даному разі ні закон, ані договір не визначали повернення відповідачем позивачу суми передоплати (хоча б і за згодою сторін) як підставу для припинення зобов`язань за договором, так само як і підставу для припинення дії або визнання недійсним такого договору.

Відповідно до фактичних обставин цієї справи повернення попередньої оплати не є підставою припинення зобов`язання з поставки товару та підставою припинення нарахування пені від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. (частини 1 та 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки (частина 1 статті 217 Господарського кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до частини 1 статті 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до частини 3 статті 231 Господарського кодексу України У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Мотивом застосування цієї норми є правова підстава позову позивача в частині стягнення суми пені за час прострочення виконання відповідачем зобов`язання. Розмір штрафної санкції (пені) за прострочення поставки товару законом не визначено. У такому випадку санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 2 статті 20 Господарського кодексу України Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема застосування штрафних санкцій.

7. Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За подання позовної заяви позивач сплатив 15430,80 грн судового збору (а.с. 10 том 1). За подання заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач сплатив 724 грн судового збору (а.с.93 том 1). За подання апеляційної скарги на рішення суду від 21.09.2021 позивач сплатив 23146,50 грн (а. с. 11 том 2). За подання касаційної скарги позивач сплатив 30861,60 грн (а.с. 130 том 2).

Всього позивачем сплачено судового збору за подання позовної заяви, заяви про збільшення розміру позовних вимог, апеляційної та касаційної скарг 70162,90 грн.

Постановою від 07.06.2022 Верховний Суд скасував рішення Господарського суду Черкаської області від 21.09.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2021 в частині розгляду позовних вимог про стягнення неустойки, передбаченої п. 5.6 договору купівлі продажу від 27.12.2019 №404/ФКД та в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Загальний розмір позовних майнових вимог позивача становив 1076927,90 грн.

Розмір майнових вимог позивача задоволених судом становить 157200,40 грн.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, до відшкодування йому за рахунок відповідача підлягає судовий збір у розмірі 10611,23 грн, сплачений за подання позовної заяви, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, за подання апеляційної скарги, за подання касаційної скарги, - пропорційно розміру задоволених вимог.

У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача 7000 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

В обґрунтування витрат на правову допомогу позивач зазначив, що 15.10.2020 уклав договір про надання правової договори №15/10/20 з АО "Гаврильченко та Гончар".

Згідно з додатковою угодою №2 до договору про надання правової допомоги №15/10/20 сума авансу за надання правової допомоги (гонорару) у справі, щодо стягнення штрафних санкцій, відшкодування збитків та ін. згідно з договором купівлі - продажу від 27.12.2019 №404/ФКД складають 7000 грн.

06.10.2021 позивач уклав додаткову угоду №4 до договору про надання правової допомоги б/н від 21.04.2021 з адвокатом Гончар Л.В. та визначив суму гонорару адвоката за складання та подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції у розмірі 7000 грн та 3000 грн за участь в кожному судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

29.11.2021 позивач уклав додаткову угоду №6 про надання правової допомоги б/н від 21.04.2021 з адвокатом Гончар Л.В. та визначив суму гонорару адвоката за складання та подання касаційної скарги до Верховного суду у розмірі 40000 грн та 10000 грн за участь у кожному судовому засіданні суду касаційної інстанції.

01.07.2022 позивач уклав договір про надання правової допомоги з Адвокатським бюро "ЛЮДМИЛИ ГОНЧАР" та 07.07.2022 додаткову угоду №1, визначивши суму гонорару за підготовку письмових пояснень 5000 грн та 3000 грн за участь у кожному судовому засіданні. Враховуючи викладене, позивач просив вирішити питання про розподіл судових витрат пропорційно до задоволених вимог.

Дослідивши додані позивачем письмові докази суд на підтвердження витрат на правову допомогу адвоката суд установив:

- позивач та Адвокатське бюро "Гаврильченко та Гончар" уклали договір про надання правової допомоги від 15.10.2020 (а. с. 13-14 том 1), згідно з умовами п.1.1 якого Адвокатське об`єднання прийняло на себе зобов`язання в якості правової допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні клієнта ТОВ "Юнікорнс" в обсягах та на умовах, встановлених цим договором та домовленістю сторін;

- 23.11.2020 сторони уклали додаткову угоду № 2 до договору про надання правової допомоги (а.с. 15 том 1), якою встановили розмір гонорару адвоката та порядок оплати юридичних послуг АО "Гаврильченко та Гончар" за надання правової допомоги, визначеної в п.1.1. договору, а саме: надання консультації; підготовка позовної заяви про відшкодування збитків, штрафних санкцій (пеня, неустойка), упущена вигода за договором №404/ФКД від 27.12.2019, участь в судових засіданнях. У п. 2 додаткової угоди №2 сторони передбачили, що сума авансу за надання правової допомоги (гонорару) складає 7000 грн. Гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок Адвокатського об`єднання (п. 3);

- 24.12.2020 адвокат Гончар Л.В. склала попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу (а.с. 16 том 1), згідно з яким витрати клієнта на правову становлять 7000 грн. Вартість послуг адвоката визначена наступним чином: 2000 грн попередня консультація; 5000 грн складання та подання позовної заяви до суду та участь у судових засіданнях;

- 23.11.2020 позивач сплатив Адвокатському бюро "Гаврильченко та Гончар" 7000 грн, що підтверджено випискою із банківського рахунку адвокатського об`єднання ( а. с.17 том 1);

- на підтвердження повноважень адвоката на представництво позивач подав копію ордеру серії СА № 1006246 від 22.10.2020; ( а. с.11 том 1) та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧК № 001164 від 18.06.2019 ( а. с.12 том 1);

- 21.04.2021 позивач та адвокат Гончар Л.В. уклали договір про надання правової допомоги, згідно з умовами п.1.1 якого адвокат приймає на себе зобов`язання в якості правової допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні клієнта в обсягах та на умовах, встановлених цим договором та домовленістю сторін (а.с. 14-15 том 2);

- 06.10.2021 сторони уклали додаткову угоду №4 до договору про надання правової допомоги б/н від 21.04.2021, якою встановили розмір гонорару адвоката за складання та подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції у розмірі 7000 грн та 3000 грн за участь в кожному судовому засіданні суду апеляційної інстанції (а.с. 16 том 2);

- 13.10.2021 адвокат Гончар Л.В. склала попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу (а.с. 17 том 2), згідно з яким витрати клієнта на правову становлять 7000 грн. На виконання доручення клієнта адвокатом було витрачено 9 годин на підготовку апеляційної скарги, її належного оформлення, завіряння додатків;

- 01.07.2022 позивач уклав договір про надання правової допомоги з Адвокатським бюро "ЛЮДМИЛИ ГОНЧАР" та 07.07.2022 додаткову угоду №1, визначивши суму гонорару за підготовку письмових пояснень 5000 грн та 3000 грн за участь у кожному судовому засіданні (а.с. 201-203 том 2);

- 08.07.2022 адвокат Гончар Л.В. склала попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу (а.с. 204 том 2), згідно з яким витрати клієнта на правову становлять 5000 грн. Вартість послуг адвоката визначена наступним чином: 5000 грн підготовка письмових пояснень після перегляду справи Верховним судом; 3000 участь у кожному судовому засіданні.

Доказів укладення додаткової угоди №6 від 29.11.2021 до договору про надання правової допомоги від 21.04.2021 з адвокатом Гончар Л.В., з встановленням витрат на правову допомогу у суді касаційної інстанції, позивач суду не подав.

Отже, адвокат Гончар Л.В. надавала правову допомогу позивачу, здійснюючи адвокатську діяльність індивідуально, в організаційній формі Адвокатського бюро "Гаврильченко та Гончар" та в організаційній формі Адвокатського бюро "ЛЮДМИЛИ ГОНЧАР".

Загальний розмір витрат позивача на правову допомогу адвоката, відповідно до наданих позивачем письмових доказів становить 37000 грн., з яких за надання консультації, підготовки позовної заяви про відшкодування збитків, штрафних санкцій (пеня, неустойка), упущеної вигоди за договором №404/ФКД від 27.12.2019 та участь в судових засіданнях у суді першої інстанції при первинному розгляді справи 7000 грн; за складання та подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції - 7000 грн. У судових засіданнях суду апеляційної та касаційної інстанції адвокат Гончар Л.В. участі не приймала, доказів понесення витрат на правову допомогу у суді касаційної інстанції, й зокрема підготовки касаційної скарги, позивач суду не подав; за підготовку письмових пояснень після перегляду справи Верховним судом 5000 грн.; за участь у судових засіданнях у суді першої інстанції 18000 грн. Під час нового розгляду справи адвокат Гончар Л.В. взяла участь у шести судових засіданнях:12.07.2022, 26.07.2022,09.08.2022, 30.08.2022,06.09.2022 та 14.09.2022.

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статей 16, 58 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На виконання вимог статей 124 та 129 Господарського процесуального кодексу України позивач у позовній заяві вказав попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу, які поніс або очікує понести у зв`язку з розглядом справи, у розмірі 7000 грн, у суді першої інстанції, 7000 грн у суді апеляційної інстанції, 5000 грн у суді першої інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною 3 статті 126 Господарського кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, позивач подав договори про надання правової допомоги, додаткові угоди до договорів про надання правової допомоги, попередні (орієнтовні) розрахунки витрат позивача на правову допомогу адвоката.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на не співмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від 21.01.2020 у справі №916/2982/16, від 07.07.2020 у справі №914/1002/19.

Частиною 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні співмірності витрат на правову допомогу суд виходить із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа Гімайдуліна і інші проти України від 10.12.2009, справа Баришевський проти України від 26.02.2015). Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (East/West Alliance Limited проти України від 02.06.2014). Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (Лавентс проти Латвії від 28.11.2002).

Відповідно до частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України Суд застосовує при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, за змістом частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Заяви про зменшення розміру витрат позивача на професійну правову допомогу адвоката відповідач не подав.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На предмет відповідності зазначеним критеріям суд оцінює поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Суд враховує, що ця справа є справою у спорі, що виник при укладанні і виконанні правочину у господарській діяльності та, на переконання суду, не є складною для адвоката Гончар Л.В. У спорах такого характеру, за відсутності протиріч між наявними у справі документами щодо укладення договору, невиконання зобов`язання з поставки товару, порядку визначення розміру заборгованості, - судова практика є сталою.

Спірні правовідносини регулюється нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України. Спірні правовідносини не потребують дослідження і застосування адвокатом великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів.

Розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката суд визнає пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову. Витрати позивача були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У зв`язку з наведеним суд з урахуванням обставин цієї справи, й зокрема ціни позову, зменшення судом розміру неустойки та часткового задоволення позовних вимог та з огляду на розумну необхідність таких витрат для даної справи вважає за необхідне розподілити витрати позивача на правову допомогу поклавши 7000 грн на відповідача, а решту на позивача.

На виконання рішення суду від 21.09.2021 Господарський суд Черкаської області видав наказ від 14.12.2021, яким стягнув з відповідача на користь позивача 53760 грн пені (п. 5.6 договору) та 1155,89 судових витрат.

10.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Недоступом Д.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а. с. 89 том 2) у зв`язку фактичним виконанням рішення у примусовому порядку, стягнення з боржника заборгованості у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 333 Господарського процесуального кодексу України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони (частина 5 статті 333 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи відсутність заяви сторони у справі суд не вирішує питання про поворот виконання рішення Господарського суду Черкаської області 21.09.2021.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов в частині стягнення неустойки, передбаченої пунктом п. 5.6 договору купівлі продажу від 27.12.2019 №404/ФКД задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Красногірське" (ідентифікаційний код 34223684, адреса місцезнаходження: 19733, Черкаська область, Золотоніський район, село Антипівка) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнікорнс" (ідентифікаційний код 41395864, адреса місцезнаходження: 18000, місто Черкаси, ВУЛИЦЯ МАКСИМА ЗАЛІЗНЯКА, будинок 138, корпус 11, офіс 4) 157200,40 грн (сто п`ятдесят сім тисяч двісті гривень 40 коп) неустойки, передбаченої пунктом п. 5.6 договору купівлі продажу від 27.12.2019 №404/ФКД, 10611,23 грн (десять тисяч шістсот одинадцять гривень 23 коп) судового збору та 7000,00 грн (сім тисяч гривень 00 коп) витрат на правову допомогу адвоката.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 27.09.2022.

Суддя А.І. Гладун