ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2022 р. Справа№ 873/243/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Шапрана В.В.

Корсака В.А.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача - Федорченко І.О. самопредставництво;

від відповідача - Тетерятник О.В. ( довір. №225-КМТ-2405 від 08.08.2022);

від третьої особи - не з`явився;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Київської міської ради

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2022

у справі № 873/243/21 (суддя Сидоренко А.С.)

за позовом Господарського суду міста Києва

до Київської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Комунальне підприємство "Київжитлоексплуатація"

про визнання незаконним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2022 у справі №873/243/21 позов Господарського суду міста Києва до Київської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення задоволено повністю. Визнано незаконними та скасовано пункти 1, 3, 6 рішення Київської міської ради від 08.07.2021 № 1595/1636 «Про організаційно-правові заходи щодо впорядкування використання майна територіальної громади міста Києва», а саме: в частині включення до переліку нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке повертається зі сфери управління та іншого безоплатного користування державних органів, установ і організацій, об`єктів, що передані в управління Господарському суду міста Києва згідно рішення Київської міської ради від 29 травня 2003 року № 506/666 «Про передачу в управління судам, Державній судовій адміністрації України та Територіальному управлінню державної судової адміністрації в м. Києві нежилих будинків та нежилих приміщень» (п. 46, 47, 48 Переліку): нежилого будинку по вул. Богдана Хмельницького, 44-б у місті Києві площею 603,1м2; нежилого будинку по вул. Богдана Хмельницького, 44-в у місті Києві площею 776,2м2; нежилих приміщень по вул. Богдана Хмельницького, 44 у місті Києві площею 2662,4м2; в частині закріплення за Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» на праві господарського відання нерухомого майна територіальної громади міста Києва, а саме об`єктів, що передані в управління Господарському суду міста Києва згідно рішення Київської міської ради від 29 травня 2003 року № 506/666 «Про передачу в управління судам, Державній судовій адміністрації України та Територіальному управлінню державної судової адміністрації в м. Києві нежилих будинків та нежилих приміщень»: нежилого будинку по вул. Богдана Хмельницького, 44-б у місті Києві площею 603,1м2; нежилого будинку по вул. Богдана Хмельницького, 44-в у місті Києві площею 776,2м2; нежилих приміщень по вул. Богдана Хмельницького, 44 у міста Києві площею 2662,4 м2; в частині визнання такими, що втратили чинність рішення Київської міської ради від 29 травня 2003 року № 506/666 «Про передачу в управління судам, Державній судовій адміністрації України та Територіальному управлінню державної судової адміністрації в м. Києві нежилих будинків та нежилих приміщень» та рішення Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року № 294/294 «Про внесення змін до додатка до рішення Київської міської ради від 29 травня 2003 року № 506/666 «Про передачу в управління судам, Державній судовій адміністрації України та Територіальному управлінню державної судової адміністрації в м. Києві нежилих будинків та нежилих приміщень» в частині об`єктів, що передані в управління Господарському суду міста Києва, а саме нежилого будинку по вул. Богдана Хмельницького, 44-б у місті Києві площею 603,1м2; нежилого будинку по вул.Богдана Хмельницького, 44-в в місті Києві площею 776,2м2; нежилих приміщень по вул.Богдана Хмельницького, 44 в місті Києві площею 2662,4 м2.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- оскаржуване рішення відповідача суперечить ст.130 Конституції України, ст. 146 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ст.319 Цивільного кодексу України і порушує права позивача, оскільки покладає на нього необхідність здійснення додаткових витрат на оплату користування майном, переданим йому у безоплатне користування для належного функціонування та здійснення правосуддя.

Не погоджуючись з рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Північний апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2022 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що:

- Державним бюджетом України не передбачена компенсація представницьким органам місцевого самоврядування їх участі в утриманні судів шляхом надання судам приміщень комунальної власності в безкоштовне користування, а узгодженість дії Київської міської ради з відповідними державними органами щодо конституційних положень про функціонування судів, має полягати зокрема, в дотриманні норм Закону України «Про оренду державного майна», яким передбачено надання судам в користування майна комунальної власності без проведення аукціону та визначення орендної плати не за результатами аукціону, а відповідно до Методики розрахунку орендної плати, яка затверджується Кабінетом Міністрів України щодо державного майна та представницькими органами місцевого самоврядування - щодо комунального майна, орендна плата для судів підлягає лише коригуванню на індекс інфляції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2022 колегією суддів у складі головуючого судді Пашкіної С.А., суддів Корсака В.А., Майданевича А.Г. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської міської ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2022, справу №873/243/21 призначено на 18.08.2022.

Від позивача (10.08.2022) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає про те, що:

- рішення міськради щодо надання приміщень в управління позивача не вичерпало свою дію фактом його виконання, а за своєю природою є правовою підставою для користування позивачем комунальним майном;

- пунктом 2 Положення «Про порядок передачі судам службових приміщень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.02.1996№197 (чинного на момент передачі Господарському суду міста Києва в 2003 році нежитлових приміщень), було визначено, що службові приміщення передаються на баланс судів безоплатно; передачі службові приміщення згідно зі ст.39 Закону України «Про власність» закріплюються за судами і належать їм на праві оперативного управління; у п.3 цього Положення було вказано, що судам передаються, зокрема, службові приміщення, які перебувають у власності адміністративно-територіальних одиниць.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2022 у зв`язку з перебуванням судді Майданевича А.Г. у відпустці у справі № 873/243/21 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2022 у справі № 873/243/21 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Пашкіна С.А., судді: Корсак В.А., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2022 колегією суддів у складі головуючого судді Пашкіної С.А., суддів Корсака В.А., Шапрана В.В. прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2022 у справі № 873/243/21.

В судове засідання апеляційного господарського суду 18.08.2022 не з`явився представник третьої особи.

Враховуючи те, що третя особа про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, явка учасників судового процесу не визнано обов`язковою, неявка третьої особи в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги у справі по суті, колегія суддів ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності третьої особи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача судовою колегією встановлено.

04 червня 1991 року був прийнятий Закон Української РСР «Про арбітражний суд» в ст.35 якого було зазначено, що матеріально-технічне, транспортне забезпечення та обслуговування арбітражних судів областей, м. Києва здійснюється виконавчими комітетами обласних і Київської міської Рад народних депутатів.

Пунктом 7 Постанови Верховної Ради Української РСР «Про порядок введення в дію Закону Української РСР «Про арбітражний суд» від 04.06.1991 № 1143-XII було зобов`язано Кабінет Міністрів Української РСР разом з Урядом Кримської АРСР, виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів виділити у II півріччі 1991 року арбітражним судам Української РСР службові приміщення, необхідні для їх розміщення та функціонування.

На підставі розпорядження Представника Президента України у місті Києві від 26.10.1992р. № 1291, Київському міському арбітражному суду був виданий ордер від 04.12.1992 № 19785 на право зайняття нежилого приміщення з підвалом по вул. Леніна (на даний час вул. Богдана Хмельницького), 44-в, площею 620 м2 для розміщення суду.

24 лютого 1994 року Верховною Радою України було прийнято постанову № 4019-XII «Про забезпечення діяльності судів» пунктом 1 якої було зобов`язано, зокрема, Кабінет Міністрів України, Раду Міністрів Республіки Крим, державні адміністрації областей, міст Києва та Севастополя в строк до 1 червня 1994 року завершити вирішення питання забезпечення судів необхідними службовими приміщеннями відповідно до встановлених норм; передати службові приміщення судів у їх безоплатне користування з балансу відповідних органів на баланс судів; Кабінет Міністрів України розробити порядок та строки передачі приміщень.

На виконання постанови Верховної Ради України від 24.02.1994р. № 4019-XII «Про забезпечення діяльності судів», постановою Кабінету Міністрів України від 12.02.1996р. № 197 було затверджено Положення про порядок передачі судам службових приміщень, яке визначає порядок передачі на баланс судів будинків з допоміжними будівлями, інших нежилих приміщень (далі службові приміщення), в яких розташовані суди.

Згідно п.п.2, 3 цього Положення, службові приміщення передаються на баланс судів безоплатно. Передані службові приміщення згідно з статтею 39 Закону України «Про власність» закріплюються за судами і належать їм на праві оперативного управління.

Судам передаються, зокрема, службові приміщення, які перебувають у власності адміністративно територіальних одиниць, - обласними, Київською та Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, селищними, міськими Радами.

На виконання вищевказаних нормативно правових актів, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 24.11.1998р. № 2293 передано на баланс Арбітражного суду м. Києва нежилий будинок № 44-б на вул. Б. Хмельницького загальною площею 603,1 м2 та нежилий будинок № 44-в на вул. Б. Хмельницького загальною площею 750,6 м2.

При цьому, п. 3 цього розпорядження визначено, що передача нерухомого майна здійснюється без зміни форми власності.

Рішенням ІV сесії Київської міської ради ХХІV скликання від 29.05.2003 № 506/666 «Про передачу в управління судам, Державній судовій адміністрації України та Територіальному управлінню державної судової адміністрації в м. Києві нежилих будинків та нежилих приміщень» (зі змінами внесеними рішенням Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року № 294/294) Господарському суду міста Києва були передані в управління нежилі будинки та нежилі приміщення комунальної власності територіальної громади міста Києва в яких він розміщується, а саме: нежилі приміщення по вул. Богдана Хмельницького, 44 у місті Києві площею 2662,4 м2; нежилі будинки по вул. Богдана Хмельницького, 44-б та 44-в разом з прибудовою у місті Києві площею 1 379,3 м2.

Пунктом 2 даного рішення було встановлено, що суд має право здійснювати усі дії щодо управління нерухомим майном, крім відчуження та передачі в користування третім особам.

В матеріалах справи міститься акт приймання передачі нежилих приміщень по вул. Богдана Хмельницького, 44-б та 44-в в управління Господарському суду міста Києва, а також акт № 328 від 12.11.2003р. огляду нежилих приміщень по вул. Богдана Хмельницького, 44 у місті Києві, що передаються Господарському суду міста Києва.

Рішенням ІІ сесії Київської міської ради ІХ скликання від 08.07.2021 № 1595/1636 «Про організаційно-правові заходи щодо впорядкування використання майна територіальної громади міста Києва» визначено перелік нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке повертається зі сфери управління та іншого безоплатного користування державних органів, установ і організацій, та закріплюється за Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» на праві господарського відання.

Згідно п. 46, 47, 48 Переліку, до нього були включені: нежилий будинок по вул. Богдана Хмельницького, 44-б у місті Києві площею 603,1м2; нежилий будинок по вул. Богдана Хмельницького, 44-в у місті Києві площею 776,2м2; нежилі приміщення по вул. Богдана Хмельницького, 44 у місті Києві площею 2662,4 м2, які були передані в управління Господарському суду міста Києва.

Також рішенням Київської міської ради від 08.07.2021 № 1595/1636 був затверджений перелік рішень Київської міської ради, що втратили чинність, до якого були включені рішення Київської міської ради від 29 травня 2003 року № 506/666 «Про передачу в управління судам, Державній судовій адміністрації України та Територіальному управлінню державної судової адміністрації в м. Києві нежилих будинків та нежилих приміщень» (п. 22) та рішення Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року № 294/294 «Про внесення змін до додатка до рішення Київської міської ради від 29 травня 2003 року № 506/666 «Про передачу в управління судам, Державній судовій адміністрації України та Територіальному управлінню державної судової адміністрації в м. Києві нежилих будинків та нежилих приміщень» (п. 28).

Під час розгляду справи господарським судом Чернігівської області було встановлено, що сторонами повністю визнається факт належності нерухомого майна, в яких розміщується Господарський суд міста Києва, до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Як було вказано вище, Положенням про порядок передачі судам службових приміщень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.02.1996р. № 197 (чинним на момент передачі Господарському суду міста Києва в 2003 році нежитлових приміщень, в яких розташований суд), було встановлено, що службові приміщення передаються на баланс судів безоплатно, згідно з статтею 39 Закону України «Про власність» закріплюються за судами і належать їм на праві оперативного управління.

У відповідності з ст. 2, 31 33 Закону України «Про власність» (чинного на момент передачі Господарському суду міста Києва в 2003 році нежитлових приміщень, в яких розташований суд), власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна.

До державної власності в Україні належать загальнодержавна (республіканська) власність і власність адміністративно територіальних одиниць (комунальна власність).

Суб`єктом права загальнодержавної (республіканської) власності є держава в особі Верховної Ради України. Суб`єктами права комунальної власності є адміністративно територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

Управління державним майном від імені народу (населення адміністративно територіальної одиниці) здійснює відповідно Верховна Рада України і місцеві Ради народних депутатів України, а також уповноважені ними державні органи.

Державні органи, уповноважені управляти державним майном, вирішують питання створення підприємств і визначення цілей їх діяльності, реорганізації і ліквідації, здійснюють контроль за ефективністю використання і схоронністю довіреного їм державного майна та інші правомочності відповідно до законодавчих актів України.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про власність», об`єктами права комунальної власності є майно, що забезпечує діяльність відповідних Рад і утворюваних ними органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об`єкти житлово-комунального господарства; майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров`я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств; місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв`язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно, необхідне для забезпечення економічного і соціального розвитку відповідної території.

Частиною 1 ст. 39 Закону України «Про власність» було передбачено, що майно, що є державною власністю і закріплене за державною установою (організацією), яка перебуває на державному бюджеті, належить їй на праві оперативного управління.

В той же час, 28 червня 1996 року була прийнята Конституція України і згідно її ст. 142 матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Крім того, 12 червня 1997 року набрав чинності Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» в п. 10 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» якого було вказано, що з набранням чинності цим Законом майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст.

Законодавче визначення поняття «сфера управління», яке вживається в вищевказаних рішеннях міськради відсутнє. Проте зі змісту деяких нормативно правових актів (зокрема, законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про місцеві державні адміністрації», «Про управління об`єктами державної власності») можна дійти висновку, що це поняття використовується у випадку реалізації органами місцевого самоврядування, державними органами своєї компетенції, наділення відповідними повноваженнями інших органів, що уповноважені реалізовувати управлінські функції. Звідси передача майна до сфери управління не вказує на передачу певному суб`єктові відповідного майна на праві оперативного управління.

З 01 січня 2004 року набрав чинності Господарський кодекс України.

Згідно п.4 розділу ІХ «Прикінцеві положення» цього Кодексу, до господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов`язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

За змістом частини першої статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління є речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом.

Натомість частина друга статті 135 Господарського кодексу України регламентує, що власник має право особисто або через уповноважені ним органи з метою здійснення підприємницької діяльності засновувати господарські організації, закріплюючи за ними належне йому майно на праві власності, праві господарського відання, а для здійснення некомерційної господарської діяльності - на праві оперативного управління, визначати мету та предмет діяльності таких організацій, склад і компетенцію їх органів управління, порядок прийняття ними рішень, склад і порядок використання майна, визначати інші умови господарювання у затверджених власником (уповноваженим ним органом) установчих документах господарської організації, а також здійснювати безпосередньо або через уповноважені ним органи у межах, встановлених законом, інші управлінські повноваження щодо заснованої організації та припиняти її діяльність відповідно до цього Кодексу та інших законів.

З наведених норм права вбачається, що майно комунальної власності не може передаватися в оперативне управління підприємствам, установам, організаціям, які не були утворені відповідним органом місцевого самоврядування та не знаходяться в його підпорядкуванні, передача майна до сфери управління не вказує на передачу певному суб`єктові відповідного майна на праві оперативного управління.

Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 910/12224/17.

За таких обставин, у позивача право оперативного управління щодо спірних приміщень не виникло і не могло виникнути.

Відповідно до статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Частиною першою статті 21 Цивільного кодексу України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, якщо правовий акт індивідуальної дії органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси територіальних громад чи окремих осіб, він визнається недійсним у судовому порядку.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що право комунальної власності право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

За змістом пунктів 30, 31 частини першої статті 26 наведеного Закону, до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить, зокрема прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна, прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Наведені приписи законодавства дають підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив повноваження самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території.

У справі, що розглядається, оскаржуваним рішенням відповідача було визнано такими, що втратили чинність, рішення міськради щодо надання приміщень в управління позивача. Рішення відповідача, чинність яких припинилася, виступали правовою підставою для користування позивачем комунальним майном.

Аналогічних висновків щодо того, що правовою підставою для користування комунальним майном є рішення відповідача, дійшла і Велика Палата Верховного Суду, виклавши їх у постанові від 22.01.2019 у справі № 910/12224/17.

Отже, виходячи із наведених норм права та встановлених судом обставин справи, слід дійти висновку, що рішення відповідача не вичерпало свою дію фактом його виконання, а продовжує виступати правовою підставою для користування позивачем комунальним майном.

В той же час, приписом частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як було вказано вище, чинним на момент передачі Господарському суду міста Києва в 2003 році нежитлових приміщень законодавством, саме на відповідача був покладений обов`язок щодо передачі службових приміщень суду у його безоплатне користування для належного функціонування та здійснення правосуддя.

Враховуючи те, що фактичним користувачем нерухомого майна є позивач, якому передано нерухоме майно (нежитлові приміщення та нежилі будинки) в законний спосіб на підставі відповідних рішень Київської міської ради, яка діяла в межах повноважень, визначених законом, розпоряджатися комунальною власністю у вигляді нежитлових приміщень та нежилих будинків, ці приміщення та будинки передано фактично у користування позивачу, відтак позивач набув майнового права користування нерухомим майном комунальної власності.

Частиною першою статті 146 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення, визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів відповідно до Конституції України. Положеннями цього Закону не передбачено, що місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування забезпечують розташовані на їх території суди відповідними службовими приміщеннями на умовах оренди.

Господарським судом Чернігівської області встановлено, що з моменту передачі комунального майна позивачу до теперішнього часу в нежитлових приміщеннях та нежилих будинках розташований і здійснює свою діяльність Господарський суд міста Києва, що не заперечується сторонами.

Відповідно до положень статті 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Положеннями статті 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії.

Таким чином виходячи із того, що Київська міська рада хоч і наділена власними самоврядними повноваженнями, її дії у спірних правовідносинах мають узгоджуватися із наведеними положеннями Конституції України, діями відповідних державних органів щодо забезпечення належних умов для функціонування судів, видатками на утримання судів, що передбачені у Державному бюджеті України.

Без дотримання цих умов може бути поставлено під загрозу саме функціонування судів, а відтак і здійснення правосуддя.

Відповідна позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 910/2770/19 в аналогічних правовідносинах.

Згідно ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що оскаржуване рішення відповідача суперечить ст.130 Конституції України, ст.146 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ст.319 Цивільного кодексу України і порушує права позивача, оскільки покладає на нього необхідність здійснення додаткових витрат на оплату користування майном, переданим йому у безоплатне користування для належного функціонування та здійснення правосуддя.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2022 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київської міської ради залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2022 у справі №873/243/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи №873/243/21 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 12.09.2022

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді В.В. Шапран

В.А. Корсак