ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2022 р. м. Львів Справа №907/259/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого - судді І.Б. Малех

суддів В.М. Гриців

О.В. Зварич

секретар судового засідання Залуцький Д.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України, за вих. №20461/1/НС.ЛОУ від 22.08.2022 (вх. № місцевого суду 02.3.1.-02/4346/22 від 25.08.2022, вх. № апеляційного суду 01-05/2208/22 від 06.09.2022)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 29 липня 2022 року (суддя Лучко Р.М., повний текст рішення складено та підписано 29.07.2022, м. Ужгород)

у справі №907/259/22

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України, м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранзит", с. Кленовець Мукачівського району Закарпатської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія", м. Київ

про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 54324,38 грн.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились;

третя особа: не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

В травні 2022 року на розгляд Господарського суду Закарпатської області поступила позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранзит" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 54324,38 грн.

Дані позовні вимоги мотивовано настанням 27.04.2018 дорожньо-транспортної пригоди на території Словацької республіки за участю транспортного засобу марки «Skoda", з реєстраційним номером НОМЕР_2 та транспортного засобу марки «Volvo», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , водій якого використовував підроблений страховий сертифікат «Зелена карта» та виплатою позивачем, у зв`язку з наведеним , грошових коштів в сумі 1722,90 євро, як відшкодування за пошкодження транспортного засобу марки «Skoda"на користь Словацького бюро страховиків. Відтак, відповідно до вимог п.40.2. ст. 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважає , що в нього виникло право звернення із регресним позовом до власника транспортного засобу марки «Volvo», яким є відповідач у справі. В обґрунтування даних позовних вимог посилається на положення ст. ст. 33, 35, 36, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 1166, 1187 ЦК України.

Відповідач, в свою чергу заперечує позовні вимоги, вказуючи на недоведеність позивачем належності саме відповідачу автомобіля марки «Volvo», за участю якого трапилася дорожньо-транспортна пригода. Також, зазначає, про пропуск позивачем строків позовної давності, яка, як стверджує останній, почалась 06.06.2018 за фактом проведення позивачем виплати страхового відшкодування третій особі.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 29 липня 2022 року у справі №907/259/22 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

При винесенні рішенні місцевим господарським судом вказано, що наведені позивачем обставини виключають можливість покладення на відповідача обов`язку відшкодувати в порядку регресу шкоду, відповідно до приписів ст. ст. 1166, 1172, 1187 ЦК України, оскільки позивачем жодним чином не доведено самого факту дорожньо-транспортної пригоди , особу-власника джерела підвищеної небезпеки-винуватця ДТП, як і не доведеною, вважає вину відповідача у ДТП чи вину працівників ТОВ «Автотранзит», під час виконання службових обов`язків, а відтак у задоволенні позову відмовлено.

Також, судом в рішенні вказано, що у зв`язку з прийняттям судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, не підлягають оцінці ним аргументи відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України, не погодившись з винесеним рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що таке прийнято, з порушенням норм чинного матеріального права та невірним встановленням обставин, які мають значення для справи.

В своє обґрунтування скаржник вказує, що міжнародні бланки Європротоколу, визнаються на території України (оскільки вони є ідентичними на території усіх країн де він є запровадженим); Європротоколом встановлена, неправомірна поведінка; матеріалами страхової справи, яка була надана до суду в якості додатків до позовної заяви, встановлено було наявність шкоди, причинновий зв`язок між протиправною поведінкою та настанням шкоди; вина особи є встановлена європротоколом, який було надано до суду.

Також вказує на той факт, що суд не звернув увагу на те, що відповідачем, ніяким чином не спростовано, того факту, що транспортний засіб Volvo, державний номерний знак НОМЕР_1 , не брав участі у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 27.04.2018 в Словацькій республіці.

Скаржник зауважує також те, що відповідач заявляючи про строк позовної давності визнає позовні вимоги, а саме те, що сталася ДТП за участю транспортного засобу «Volvo», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить відповідачу.

Відповідно до цього, просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовільнити у повному; розподілити судові витрати.

Відповідач - ТОВ «Автотранзит», у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що жодного доказу, з приводу того, що відповідний автомобіль VOLVO, за участю якого відбулось відповідне ДТП, належав відповідачеві, матеріали справи не містять, а тому вказує, що позовні вимоги належним чином не є обґрунтовані та не доведені. Додатково зазначає, що ним було зазначено і про пропуск строків позовної давності, які суд не застосував, адже обґрунтовано констатував у рішенні відсутність підстав для задоволення відповідного позову з інших підстав. Відповідно до цього, просить, відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.09.2022 у справі №907/259/22 (головуючий суддя Малех І.Б., судді - Гриців В.М., Зварич О.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України за вих. №20461/1/НС.ЛОУ від 22.08.2022 (вх. № місцевого суду 02.3.1.-02/4346/22 від 25.08.2022, вх. № апеляційного суду 01-05/2208/22 від 06.09.2022) на рішення Господарського суду Закарпатської області від 29 липня 2022 року у справі №907/259/22. Призначено розгляд справи №907/259/22 в судове засідання на 21 вересня 2022 року об 11 год. 30 хв.

В судове засідання 21.09.2022, сторони участі уповноважених представників сторін не забезпечили, причин неявки не повідомили, хоча були повідомленні про час та місце розгляду справи, шляхом направлення копії ухвали від 09.09.2022 на електронні адреси таких.

Станом на 21.09.2022 додаткових доказів та клопотань про відкладення справи на розгляд колегії суддів не поступало.

Враховуючи те, що явка учасників процесу, ухвалою суду від 09.09.2022 обов`язковою не визнавалась, судова колегія ухвалила розглядати справу по наявних у ній матеріалах.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Закарпатської області від 29 липня 2022 року у справі №907/259/22 нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

Обставини справи.

У відповідності до укладеного, 26.09.2002 позивачем Моторним (транспортним) страховим бюро України та 16.10.2002 Словацьким Бюро Страховиків договору між Членами Бюро Ради Бюро (Процедурні правила) Додаток ІІІ (а.с.4, 5), сторони зобов`язалися дотримуватися обов`язкових положень процедурних правил, прийнятих Генеральною асамблеєю Ради Бюро 30.05.2022. Зокрема, сторонами надаються відповідні повноваження, щодо дій за будь-якого судового або позасудового процесу, який може призвести до виплати збитків або добровільно врегульовувати будь-яку вимогу, що виникає через нещасні випадки в контексті Процедурах Правил.

Як вказує позивач, 27 квітня 2018 року на території Словацької республіки мала місце дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортного засобу марки «Skoda» з реєстраційним номером НОМЕР_2 та транспортного засобу марки «Volvo», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та внаслідок якої транспортним засобами було завдано механічних пошкоджень.

На підтвердження означеного МТСБУ надано суду заповнений іноземною мовою документ, який, за твердженням позивача, має назву Європротокол (а.с.6).

Вказує позивач також, що винним у ДТП було визнано ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом «Volvo» з реєстраційним номером НОМЕР_1 та пред`явив на місці ДТП страховий сертифікат «Зелена картка» UA 045/ 12653605, оформлений на бланку ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» (а.с.7, 8).

Згідно з листом від 27.01.2021, ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» вбачається, що сертифікат Зелена карта UA 045/12653605 видавався на інший автомобіль Volkswagen Transporter, д.р.н НОМЕР_3 з терміном дії з 03.05.2017 до 17.05.2017 (а.с.7).

Відповідно до рахунку №013/18/01070 від 18.06.2018 та на підставі наказу №7325 від 27.07.2018 позивачем здійснено страхове відшкодування та виплату AVUS International spol. s.r.o. гонорару за врегулювання претензії на загальну суму 1722,90 Євро (а.с.9-12), що підтверджується також повідомленням (переказом) оригіналу, надісланого до SWIFT за №NJBKLI0731L003X від 01.08.2018 (а.с.13, 14)..

Позивачем в обґрунтування позовних вимог долучено: довідку №5-41/21152 від 15.07.2020 (а.с.15), згідно з якою зазначено, що відповідна виплата МТСБУ здійснена 06.06.2018 на користь Slovenska kancelaria poist`ovatel`ov по платіжному дорученні №128JBKLI0, що складає в гривневому еквіваленті на день сплати 54324,38 грн.; першу сторінку претензії, яка за твердженням позивача надсилалася 02.02.2022 відповідачу, з метою досудового врегулювання даного спору (а.с.16, 17).

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним.

У відповідності до вимог ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Згідно вимог ст. 1166 Цивільного кодексу України, встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 Цивільного кодексу України необхідно довести такі елементи:

- неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку дію/бездіяльність, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

- наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо).

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

- вину особи, що завдала шкоду. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Отже, суд першої інстанції вірно вказав, що визначальним для вирішення спору у справі, що розглядається, є встановлення всієї сукупності елементів складу цивільного правопорушення.

У відповідності до положень ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових правовідносин із таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

При цьому, відповідно до частини першої статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 Цивільного кодексу України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Шкода, завдана, внаслідок ДТП із вини водія , який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Дана правова позиція відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №426/16825/16-ц.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з врахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 39.1. статті 39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно до п. 39.2.1 ст. 39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.п. 40.1., 40.2. ст.22 зазначеного Закону, МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди, зокрема, на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", заподіяної власниками та/або користувачами транспортних засобів, якщо такі власники та/або користувачі надали іноземним компетентним органам страховий сертифікат "Зелена картка", виданий від імені страховиків - членів МТСБУ.

У разі якщо МТСБУ відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка" було здійснене відшкодування шкоди за страховика - члена об`єднання або за власника та/або користувача зареєстрованого в Україні транспортного засобу, який використовував за кордоном підроблений або змінений у незаконний спосіб страховий сертифікат "Зелена картка" та спричинив дорожньо-транспортну пригоду, відповідні витрати МТСБУ та регламентні виплати з фонду страхових гарантій мають бути компенсовані такими особами МТСБУ в повному обсязі.

На підставі пп. 38.2.1. п. 38.2. ст. 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1. ст. 13 цього Закону.

Положеннями пп. а п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 73 ГПК України).

Частиною 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.1 ст. 76, ч.1 ст. 77 ГПК України).

Отже, з аналізу матеріалів та обставин справи, судова колегія апеляційного суду вказує, що місцевим господарським судом вірно відмічено, що належними та допустимими доказами, якими позивачу слід підтвердити свої позовні вимоги є первинні документи, які підтверджують факт настання дорожньо-транспортної пригоди, вину особи у її скоєнні, причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою винної особи та завданою шкодою, розмір завданої шкоди та фактичне її відшкодування позивачем, який виконував функції страховика.

З огляду на наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає вірним посилання суду першої інстанції на те, що поданий позивачем Європротокол не може вважатися належним, допустимим та достовірним доказом на підтвердження, як самого факту ДТП 27.04.2018 в Словацькій республіці, так і обставини визначення особи-винуватця такої пригоди та наявність взаємозв`язку між такою особою та відповідачем в справі, позаяк відсутність перекладу на українську мову документу, складеного на іноземній мові, унеможливлює встановлення судом змісту такого документу, обставин, які в ньому відображені або дій, які вчинені на підставі вказаного документу, особи, якою вона була вчинена тощо, а прийняття в якості належних доказів документів, складених іноземною мовою без перекладу є таким , що суперечить приписам статті 10 ГПК України.

Як суду першої, так і апеляційної інстанцій, позивачем не надано засвідченого у встановленому порядку перекладу українською мовою вищевказаного доказу (європротоколу).

Матеріалам справи встановлено, що суд першої інстанції в ухвалі від 13.05.2022 про залишення позовної заяви без руху (а.с.26-29) пропонував позивачу усунути виявлені на стадії відкриття провадження у справі допущені позивачем дефекти доказування, шляхом надання перекладу на державну мову долученого до позову Європротоколу, проте даного зроблено не було.

Також вірним є посилання суду першої інстанції на взаємосуперечливість поданих позивачем документів на підтвердження розміру здійсненого МТСБУ відшкодування та його гривневого еквіваленту, позаяк первинні документи, а саме повідомлення (переказ) оригіналу, надісланого до SWIFT за №NJBKLI0731L003X свідчить про здійснення позивачем страхової виплати в сумі 1722,90 Євро 01 серпня 2018, тоді як відповідно до довідки МТСБУ №5-41/21152 від 15.07.2020 зазначено, що відповідну виплату проведено 06 червня 2018 року та станом на дану дату позивачем й обраховується гривневий еквівалент відповідної суми в іноземній валюті.

Інші докази на підтвердження підставності заявлення позовних вимог саме до відповідача в справі ТОВ «Автотранзит» матеріали справи не містять.

Отже, у зв`язку з наведеним, обґрунтованим є висновок місцевого господарського суду про те, що наведені вище обставини виключають можливість покладення на відповідача обов`язку відшкодувати в порядку регресу шкоди, відповідно до приписів ст. ст. 1166, 1172, 1187 Цивільного кодексу України, позаяк позивачем жодним чином не доведено самого факту дорожньо-транспортної пригоди, особу-власника джерела підвищеної небезпеки, винуватця ДТП, як і недоведеною залишається і вина відповідача у ДТП чи вина працівників ТОВ «Автотранзит» під час виконання службових обов`язків, а тому, у задоволенні заявлених вимог правомірно відмовлено судом першої інстанції. Даного не спростовано скаржником в апеляційній скарзі.

Щодо строку позовної давності, який заявлено відповідачем в суді першої інстанції, то останнім вірно відмічено, що оскільки відмовлено в позові за необґрунтованістю, відповідно не підлягають оцінці аргументи відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Суд апеляційної інстанції вважає, що Господарський суд Закарпатської області ухвалив рішення від 29 липня 2022 року у справі №907/259/22, з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, рішення Господарського суд Закарпатської області від 29 липня 2022 року у справі №907/259/22 належить залишити без змін, апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України, за вих. №20461/1/НС.ЛОУ від 22.08.2022 (вх. № місцевого суду 02.3.1.-02/4346/22 від 25.08.2022, вх. № апеляційного суду 01-05/2208/22 від 06.09.2022) - без задоволення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають з виконання договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України, за вих. №20461/1/НС.ЛОУ від 22.08.2022 (вх. № місцевого суду 02.3.1.-02/4346/22 від 25.08.2022, вх. № апеляційного суду 01-05/2208/22 від 06.09.2022) - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 29 липня 2022 року у справі №907/259/22 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги - покласти на Моторне (транспортне) страхове бюро України.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

5. Матеріали справи №907/259/22 повернути Господарському суду Закарпатської області.

Повний текст постанови складено та підписано 28.09.2022 року.

Головуючий суддя І.Б. Малех

Суддя В.М. Гриців

Суддя О.В. Зварич