ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2022м. ДніпроСправа № 904/8944/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Товстоп`ятки В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз", м. Дніпро

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м. Дніпро

про визнання недійсним одностороннього правочину

Представники:

від позивача: Пясецький Д.В., довіреність № 14-15 від 15.01.2021, адвокат;

від відповідача: Медяний О.Ю., довіреність від 07.06.2022 № 007.1Др -35-0622, адвокат;

третя особа: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 29.10.2021 № 39/10-6855-21, в якому просить визнати недійсним правочин, оформлений Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" заявою від 28.09.2021 № 491007.1-Сл-9431-0921, про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заява відповідача про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, вчинена з порушенням положень ст.ст. 203, 601 ЦК України, що є підставою для визнання її недійсною в судовому порядку, за правилами ст. 215 ЦК України.

Ухвалою господарського суду від 18.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 16.12.2021; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут".

Ухвалою господарського суду від 26.11.2021 задоволено клопотання позивача та ухвалено підготовче засідання, призначене на 16.12.2021 об 11:00 год., провести у режимі відеоконференції за участю представника позивача поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon".

03.12.2021 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву від 03.12.2021 № 2133/07/1-02, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В частині позовних вимог про витребування у відповідача належним чином завіреної копії договору про відступлення права вимоги від 21.05.2019 № 56А491-5015-19 - провадження у справі закрити. В обґрунтування заперечень посилався на обставини, встановлені у рішенні Господарського суду м. Києва від 11.01.2021 у справі № 910/9617/20

07.12.2021 на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз", в якій останній просить суд визнати припиненими зобов`язання АТ "Дніпрогаз" перед АТ "НАК" Нафтогаз України" у сумі 106 250 404 грн. 02 коп. на підставі заяви про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 28.09.2021 № 491007.1-Сл-9431-0921.

08.12.2021 відповідач подав до суду належним чином засвідчену копію договору відступлення права вимоги від 21.05.2019 № 56А491-5015-19;

Ухвалою господарського суду від 13.12.2021 зустрічну позовну заяву залишено без руху, запропоновано Акціонерному товариству "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" протягом семи днів з дня вручення ухвали усунути недоліки зустрічної позовної заяви, надавши до суду докази сплати судового збору у сумі 2 270 грн. 00 коп.

14.12.2021 на електронну адресу суду надійшло клопотання Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" про відстрочення сплати судового збору від 14.12.2021 № 2/69/17/1-02, відповідно до якого просив суд відстрочити сплату судового збору за подання зустрічної позовної зави у справі № 904/8944/21 до зняття арештів з рахунків Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз".

Ухвалою господарського суду від 16.12.2021 у задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" про відстрочення сплати судового збору за подання зустрічної позовної зави у справі № 904/8944/21 відмовлено.

У підготовчому засіданні 16.12.2021 оголошено перерву до 18.01.2021; без виходу до нарадчої кімнати судом оголошено протокольну ухвалу про проведення підготовчого засідання, призначеного на 18.01.2022 у режимі відеоконференції за участю представника позивача поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon".

21.12.2021 на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача від 15.12.2021 № 39/10-7544-21, в якій зазначив, що всі заперечення відповідача на позов зводяться лише до того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» правильно зробило коригування відповідної заборгованості, що спірний у справі правочин (залік) є чинним допоки чинний правочин у вигляді переуступлення права вимоги і це підтверджується в рішенні Господарського суду м. Києва від 11.01.2021 № 910/9617/20, що спірний у справі правочин (залік) не може бути визнаний судом недійсним лише через незгоду НАК «Нафтогаз України» із вимогою первісного кредитора (Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут») в силу дії презумпції правомірності правочину у вигляді переуступлення права вимоги. Позивач повідомив, що рішення Господарського суду м. Києва від 11.01.2021 у справі №910/9617/20 оскаржується НАК «Нафтогаз України» в апеляційному порядку, а отже, в розумінні частини 2 статті 241 ГПК України, вказане рішення не набрало законної сили. Тому, відсутні підстави для застосування до вказаного рішення положень ч. 4 ст. 75 ГПК України.

11.01.2022 третьою особою до суду подані письмові пояснення від 10.01.2022 № б/н, в яких Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» підтримало заперечення відповідача та просило відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою господарського суджу від 13.01.2022 зустрічну позовну заяву Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" повернуто заявнику без розгляду.

17.01.2022 відповідачем до суду надані заперечення на відповідь на відзив від 17.01.2022 № 35/17/1-02, в яких підтримав власні заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву, та зазначив, що постановою Верховного Суду від 31.08.2021 постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2021 у справі № 910/9617/20 скасовано, справу передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду. Таким чином, Верховний Суду скасував виключно рішення другої інстанції, залишаючи не скасованим рішення суду першої інстанції та мотивів його прийняття. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою господарського суду від 18.01.2022 закрито підготовче провадження; справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 03.02.2022.

Ухвалою господарського суду від 20.01.2022 провадження у справі № 904/8944/21 зупинено до розгляду Центральним апеляційним господарським судом апеляційної скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2022 про повернення зустрічного позову.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 14.067.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2022 - без змін.

Ухвалою господарського суду від 30.06.2022 поновлено провадження у справі № 904/8944/21; справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні на 26.07.2022.

Ухвалою господарського суду від 26.07.2022 судове засідання відкладено на 16.08.2022, у зв`язку із неявкою сторін та для забезпечення можливості участі позивача у судовому засіданні у режимі відео конференції.

16.08.2022 відповідач подав до суду клопотання про закриття провадження у справі через відсутність предмету спору. В обґрунтування поданого клопотання зазначив, що заявою від 28.07.2022 № 430/17/1-02, яка скерована позивачу, відповідач відмовився від правочину, оформленого заявою від 28.09.2021 № 491007.1-Сл-9431-0921 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Таким чином, спір між сторонами відсутній, а провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Ухвалою господарського суду від 16.08.2022, розгляд справи відкладений на 13.09.2022, задоволено клопотання позивача про проведення наступного судового засідання у режимі відеоконференції за участю представника позивача поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon".

16.08.2022 на електронну адресу суду надійшли заперечення позивача на клопотання відповідача про закриття провадження у справі, в яких зазначив про відсутність підстав для закриття провадження у справі. Позивач вказує, що з моменту виникнення заяви відповідача від 28.07.2022 № 430/17/1-02 про відмову від правочину спірний правочин, оформлений заявою від 28.09.2021 № 491007.1-СЛ-9431-0921, є припиненим. Тобто, такий правочин був дійсним (і на думку відповідача правомірним) з 28.09.2021 по 28.07.2022. Разом з тим, предметом спору у даній справі є визнання недійсним правочину оформленого Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» заявою від 28.09.2021 № 491007.1-Сл-9431-0921, про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог. І у випадку задоволення позовних вимог спірний правочин буде визнано недійсним з моменту його вчинення, тобто вже з 28.09.2021. Таким чином, відмова відповідача від спірного правочину не позбавляє позивача права на захист своїх порушених прав шляхом звернення до суду із даним позовом та не свідчить про відсутність спору між сторонами.

07.09.2022 на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення відповідача на заперечення позивача, в яких зазначив, що виходячи з положень ст. ст. 598, 601 ЦК України та ст. 203 ГК України, за своєю правовою природою заява про зарахування зустрічно однорідних вимог є одностороннім правочином. Відповідно до ч.1 ст. 214 ЦК України особа, яка вчинила односторонній правочин, має право відмовитися від нього, якщо інше не встановлено законом. Тобто, наразі у справі № 904/8944/21 відсутній предмет спору, оскільки АТ "Дніпрогаз" відмовилося від правочину який оскаржується, на момент відмови від даного правочину останній не визнавався АТ "НАК "Нафтогаз України", відповідні зміни в бухгалтерському обліку щодо припинення зобов`язань за наслідками вчинення даного правочину АТ "НАК "Нафтогаз України" не проводилися. Тому наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

У призначене судове засідання 13.09.2022 третя особа явку повноважного представника не забезпечила. Про причини неявки суд не повідомили.

Господарський суд зазначає, що через відсутність належного фінансування, відправлення поштової кореспонденції Господарським судом Дніпропетровської області не здійснюється. За вказаних обставин, третя особа повідомлялася про час та дату проведення судового засідання шляхом направлення на її електронну адресу ухвали суду від 16.08.2022, про підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 18.08.2022 (т. 3, а.с. 31).

Крім того, ухвалою суду від 26.05.2022 явка учасників справи у призначене судове засідання судом обов`язковою не визнавалася.

За вказаних обставин, господарський суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи, який не скористався правом на участь у призначеному судовому засіданні.

У судовому засіданні господарський суд без виходу до нарадчої кімнати оголосив протокольну ухвали про відмову в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

У судовому засіданні 13.09.2022 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові та наданих під час судового розгляду справи письмових поясненнях, просив задовольнити позов; представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та наданих під час судового розгляду справи письмових поясненнях.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2018 у справі №904/1224/18 відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ НАК "Нафтогаз України" до ПАТ "Дніпрогаз" про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 13-118-ВТВ від 04.01.2013.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 у справі № 904/1224/18 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2018 скасовано, прийнято нове рішення, яким позовні вимоги АТ НАК "Нафтогаз України" задоволено, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 100 931 333 грн 53 коп. заборгованості, 3 437 195 грн 64 коп. пені, 340 124 грн 85 коп. 3% річних, 616 700 грн 00 коп. судового збору за подання позову до Господарського суду Дніпропетровської області, 925 050 грн 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2018 у справі №904/1224/18.

На виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 у справі № 904/1224/18 Господарським судом Дніпропетровської області 19.02.2019 видано відповідний наказ.

Постановою Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №904/1224/18 постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 залишено без змін.

Також між позивачем, як продавцем, та третьою особою, як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 16-106-Н від 30.12.2015 та додаткові угоди до нього, за умовами яких продавець зобов`язався передати у 2016 у власність покупця природний газ для використання ним виключно для подальшої реалізації населенню (постачання побутовим споживачам), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору (т. 1, а.с. 68-79).

На виконання умов указаного договору купівлі-продажу природного газу позивач передав, а третя особа прийняла й оплатила протягом січня-вересня 2016 природний газ на загальну суму 2 862 568 836,54 грн, що не оспорюється сторонами та підтверджується актами приймання-передачі газу та оплатою, відображеними у зведеному обліку операцій з поставки й оплати по підприємству - ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" (т.1, а.с. 80-108).

Постановою Кабінету Міністрів України № 619 від 08.06.1996 були встановлені норми споживання газу населенню у разі відсутності газових лічильників. Постановою Кабінету Міністрів України № 237 від 29.04.2015 були змінені норми споживання природного газу, які встановлені постановою Кабінету Міністрів України № 619 від 08.06.1996.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2015 у справі №826/16447/15, залишеною без змін поставною Вищого адміністративного суду України від 28.01.2016, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 237 від 29.04.2015.

У подальшому постановою Кабінету Міністрів України № 203 від 23.03.2016 затверджено нові норми споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників. Постановою Кабінету Міністрів України № 609 від 18.08.2017 були внесені зміни до постанови №203 від 23.03.2016 в частині норм споживання природного газу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.05.2018 у справі №826/2507/18, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.08.2018, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 203 від 23.03.2016.

08.02.2019 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України № 63 від 31.01.2019 "Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами", пунктом 1 якої затверджено норми споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу згідно з додатком.

Пунктом 2 цієї постанови встановлено, що:

- застосування норм споживання природного газу побутовими споживачами у разі відсутності лічильників газу, затверджених пунктом 1 цієї постанови, здійснюється з 9 серпня 2018 року;

- не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 р. № 237 "Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" (Офіційний вісник України, 2015 р., № 36, ст. 1075) та від 23 березня 2016 р. № 203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" (Офіційний вісник України, 2016 р., № 24, ст.58);

- не нараховуються постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів заборгованість за природний газ в межах норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 1996 р. № 619 (ЗП України, 1996 р., № 13, ст. 360), в редакції, що діяла до 1 жовтня 2014 р., а також штрафні санкції, 3 відсотки річних та інфляційні втрати, нараховані на таку заборгованість.

З огляду на те, що постанови Кабінету Міністрів України № 237 від 29.04.2015 та № 203 від 23.03.2016 визнані нечинними, третя особа, вважаючи, що розрахунки за придбаний нею природний газ протягом січня-вересня 2015 - 2019 р.р. на підставі договорів від 30.06.2015 № 15-709-Н, від 30.12.2015 № 16-106-Н, від 28.10.2016 № 16-405-Н, від 28.10.2016 № 17-204-Н, від 29.09.2017 №17-404-Н та від 05.11.2018 № 18-504-Н повинні були здійснюватися за нормами споживання, встановленими постановою Кабінету Міністрів України № 619 від 08.06.1996, звернулася до ПАТ "НАК "Нафтогаз України" з вимогою від 28.02.2019 № 49703-Сл-3292-0219 щодо необхідності виконання постанови Кабінету Міністрів України № 63 від 30.01.2019. У цій вимозі третя особа просила здійснити відповідні корегування заборгованості та штрафних санкцій в обліку ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та повідомити суму переплати ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" за природний газ, придбаний для потреб побутових споживачів у період з липня 2015 до 01 лютого 2019 (у розрізі договорів від 30.06.2015 № 15-709-Н, від 30.12.2015 № 16-106-Н, від 28.10.2016 № 16-405-Н, від 28.10.2016 № 17-204-Н, від 29.09.2017 № 17-404-Н та від 05.11.2018 №18-504-Н). До листа додано корегуючі акти вартості отриманого природного газу за договорами з актами-розрахунками до них, які підписані ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" та не підписані ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (т.1, а.с. 19 - 34).

У відповідь на вимогу третьої особи позивач направив листа від 28.03.2019 № 26-2940/1.17-19 в якому повідомив, що пункти 1 - 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 № 63 втратили чинність відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 № 143. У зв`язку з цим позивач повернув надані третьою особою указані корегуючі документи без розгляду (т. 1, а.с. 35).

Так, 27.02.2019 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 143 "Питання споживання природного газу", якою встановлено заборону нараховувати заборгованість та штрафні санкції на різницю між нормами споживання за постановою Кабінету Міністрів України № 619 та постановами Кабінету Міністрів України № 237 та № 203.

Зокрема, згідно з пунктом 2 цієї урядової постанови:

- не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 р. № 237 "Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" та від 23 березня 2016 р. №203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників";

- не нараховуються постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів заборгованість за природний газ у межах норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 1996 р. № 619, в редакції, що діяла до 01 жовтня 2014 року, а також штрафні санкції, 3 відсотки річних та інфляційні втрати, нараховані на таку заборгованість.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України № 143 від 27.02.2019 вирішено визнати такими, що втратили чинність: постанову Кабінету Міністрів України від 8 червня 1996 року №619 "Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників"; пункти 1 - 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 р. № 63 "Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами" та додаток до неї.

Постанова Кабінету Міністрів України № 143 від 27.02.2019 була офіційно опублікована 07.03.2019 в газеті "Урядовий кур`єр", а тому в силу норм абзацу першого частини першої статті 52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" від 27.02.2014 № 794-VII вважається такою, що набрала чинності з 07.03.2019.

Вважаючи наявною переплату на суму 1 756 256 489,16 грн за придбаний у АТ НАК "Нафтогаз України" для потреб населення без лічильників природний газ за договорами від 30.06.2015 № 15-709-Н, від 30.12.2015 № 16-106-Н, від 28.10.2016 № 16-405-Н, від 28.10.2016 №17-204-Н, від 29.09.2017 № 17-404-Н та від 05.11.2018 № 18-504-Н, третя особа вдруге звернулася до позивача з вимогою щодо необхідності виконання постанови Кабінету Міністрів України № 63 від 30.01.2019 та № 143 від 27.02.2019 (лист від 11.04.2019 № 49703-Сл-5589-0419), в якій просила здійснити відповідні корегування заборгованості та штрафних санкцій в обліку ПАТ "НАК "Нафтогаз України" і повідомити суму переплати ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" за природний газ, придбаний для потреб побутових споживачів у період з липня 2015 до 01 лютого 2019 (у розрізі цих договорів) (т. 1, а.с. 36-58).

У відповіді від 25.04.2019 № 26-3525/1.17-19 на повторну вимогу третьої особи позивач зазначив, що пункти 1 - 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 № 63 втратили чинність відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 № 143, а тому реалізація їх на практиці є неможливою. Крім того, позивач зауважив, що зазначеними постановами Кабінету Міністрів України не встановлено та не визначено механізму корегування використаних побутовими споживачами обсягів природного газу. Обсяги природного газу, передані АТ "НАК "Нафтогаз України" третій особі для потреб побутових споживачів, були оформлені на підставі наданих ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" актів приймання-передачі природного газу, у яких зазначено обсяги, ціни та вартість використаного природного газу. При цьому АТ "НАК "Нафтогаз України" були виписані податкові накладні та сплачені податки до державного бюджету України на всі суми та обсяги газу, наведені в зазначених актах приймання-передачі природного газу. Тому позивач, наголосивши на неможливості корегування лише вартості (заборгованості, штрафних санкцій) без корегування ціни або обсягу природного газу, повідомив третю особу про відсутність підстав для корегування заборгованості та штрафних санкцій і повернув надані нею разом з листом від 11.04.2019 № 49703-Сл-5589-0419 документи без підписання (т.1, а.с. 59).

22.05.2019 на адресу АТ "НАК "Нафтогаз України" надійшла заява ПАТ «Дніпрогаз» від 21.05.2019 № 491007-Сл-3995-0519 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог (т.1, а.с. 64-65).

Відповідно до заяви від 21.05.2019 № 491007-Сл-3995-0519 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог ПАТ «Дніпрогаз» має перед АТ "НАК "Нафтогаз України" непогашене грошове зобов`язання у сумі 106 250 404,02 грн, яке складається з наступних сум:

- 100 931 333,53 грн. заборгованості, 3 437 195,64 грн. - пені, 340 124,85 грн. - 3% річних, 615 700 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову до господарського суду Дніпропетровської області та 925 050 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2018 по справі № 904/1224/18 за позовом ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до ПАТ «Дніпрогаз» про стягнення заборгованості, пені, 3% річних та по сплаті судового збору за порушення грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 № 13-118-ВТВ, укладеного між зазначеними Товариствами, в частині своєчасної та повної оплати за отриманий газу червні, липні, серпні, вересні, листопаді та грудні 2015. Строк виконання даного зобов`язання настав 14.02.2019.

Одночасно, АТ "НАК "Нафтогаз України" має перед ПА Т «Дніпрогаз» непогашене грошове зобов`язання у сумі 106 250 404,02 грн, яке виникло у зв`язку з невиконанням АТ "НАК "Нафтогаз України" вимоги ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» № 497007-Сл-6770-0519 від 10.05.2019. Строк виконання даного зобов`язання настав 21.05.2019.

На підставі викладеного, ПАТ «Дніпрогаз» заявило про припинення зобов`язання, яке виникло на підставі постанови Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 та постанови Верховного Суду від 14.05.2018 у справі № 904/1224/18, у сумі 106 250 404,02 грн.

Таким чином, заборгованість ПАТ «Дніпрогаз» перед АТ «НАК «Нафтогаз України» на підставі постанови Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 та постанови Верховного Суду від 14.05.2018 у справі № 904/1224/18 відсутня.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2019, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 08.07.2020 та постановою Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 904/3173/19, позов АТ "НАК "Нафтогаз України" до АТ «Дніпрогаз» задоволено у повному обсязі. Визнано недійсним правочин оформлений заявою АТ «Дніпрогаз» від 21.05.2019 № 491007-Сл-3995-0519 (т.1, а.с. 109-122).

21.05.2019 між ТОВ "Дніпропетровськгаз збут", як первісним кредитором, та ПАТ "Дніпропетровськгаз", як новим кредитором, укладено договір про відступлення права вимоги № 56А491-5015-19, за умовами якого первісний кредитор (третя особа) відступає, а новий кредитор (відповідач) набуває право вимоги на суму 106 250 404,02 грн, яке виникло у АТ "НАК "Нафтогаз Україна" в частині вартості отриманого природного газу та розподіленого населенню ПАТ "Дніпрогаз" за договором, за яким заборгованість АТ "НАК "Нафтогаз Україна" перед ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" складає: № 16-106-Н від 30.12.2015 - 106 250 404,02 грн (т.2, а.с. 38-40).

Пунктом 1.2 цього договору передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Відповідно до пункту 1.3 договору право вимоги, що відступається за цим договором, переходить до нового кредитора з моменту укладення цього договору. Додаткового оформлення відступлення права вимоги не вимагається. Після переходу права вимоги до нового кредитора останній стає кредитором по відношенню до боржника та набуває відповідне право вимоги.

29.09.2021 АТ "Дніпрогаз" направило на адресу АТ НАК "Нафтогаз України" заяву від 28.09.2021 № 491007.1-Сл-9431-0921 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог (т.1, а.с. 66-67). За змістом заяви відповідач повідомив, що має перед позивачем непогашене грошове зобов`язання в сумі 106 250 404,02 грн, яке складається з: 100 931 333,53 грн. - заборгованості, 3 437 195,64 грн. - пені, 340 124,85 грн. - 3% річних, 615 700 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову до Господарського суду Дніпропетровської області та 925 050 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2018 по справі № 904/1224/18 за позовом ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до ПАТ «Дніпрогаз» про стягнення заборгованості, пені, 3% річних та по сплаті судового збору за порушення грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 № 13-118-ВТВ, укладеного між зазначеними Товариствами, в частині своєчасної та повної оплати за отриманий газу червні, липні, серпні, вересні, листопаді та грудні 2015. Одночасно АТ НАК "Нафтогаз України" має перед АТ "Дніпрогаз" непогашене грошове зобов`язання у сумі 106 250 404,02 грн, яке виникло відповідно до договору відступлення права вимоги № 56А491-5015-19 від 21.05.2019, за яким АТ «Дніпрогаз» отримало право вимоги щодо повернення грошових коштів в розмірі переплати, здійсненої ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" за природний газ, придбаний для потреб побутових споживачів за договором купівлі-продажу природного газу № 16-106-Н від 30.12.2015 у розмірі 106 250 404,02 грн.

АТ "Дніпропетровськгаз" у заяві про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 28.09.2021 № 491007.1-Сл-9431-0921 заявило про припинення зобов`язання в сумі 106 250 404,02 грн, що виникло на підставі постанови Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 та постанови Верховного Суду від 14.05.2018 у справі № 904/1224/18. Таким чином, заборгованість ПАТ «Дніпрогаз» перед АТ «НАК «Нафтогаз України» на підставі вказаних судових рішень у справі № 904/1224/18 відсутня.

АТ НАК "Нафтогаз України" не визнає своєї заборгованості у сумі 106 250 404,02 грн. Відтак, між сторонами існує неузгодженість щодо цього.

З огляду на відсутність безспірності вимог, зарахування яких оформлене заявою відповідача від 28.09.2021 № 491007.1-Сл-9431-0921 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, позивач вважає порушеним своє право на грошові кошти, які є предметом зарахування, що і є причиню виникнення спору.

Предметом доказування у цій справі є обставини щодо правомірності проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, оформленого заявою АТ "Дніпропетровськгаз" про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 28.09.2021 № 491007.1-Сл-9431-0921 (далі - оспорюваний правочин).

За своєю правовою природою припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги, є одностороннім правочином, який оформляється заявою однієї зі сторін згідно з вимогами статті 601 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однією сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтями 202, 203 Господарського кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними, тобто вони повинні бути однорідними у розумінні їх матеріального змісту, тобто мати однорідний предмет; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.

Отже, зарахування можливе за наявності таких умов: зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов`язанні є боржником в іншому зобов`язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав.

Разом з тим, ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються.

Умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, не передбачена чинним законодавством, зокрема статтею 203 Господарського кодексу України, статтею 601 Цивільного кодексу України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від 15.08.2019 у справі № 910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 у справі № 910/21645/17, від 01.10.2019 у справі № 910/12968/17, від 05.11.2019 у справі № 914/2326/18.

У постановах від 28.02.2018 у справі № 910/4312/17, від 04.07.2018 у справі № 910/16430/16, від 05.07.2018 у справі № 914/3013/16, від 19.07.2018 у справі № 910/14503/16, від 26.09.2018 у справі № 910/20105/17, від 04.04.2019 у справі № 918/329/18 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначає, що зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявила одна із сторін у зобов`язанні, здійснюється в силу положень статті 601 Цивільного кодексу України та не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. Якщо інша сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

У постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 920/18256/17 та від 02.04.2019 у справі № 918/539/18 зазначено, що наявність заперечень однієї сторони не є перешкодою для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони.

Натомість у постановах від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 27.05.2019 у справі № 910/20107/17, від 24.06.2019 у справі № 910/12026/18, від 23.07.2019 у справі № 904/1299/18, від 15.08.2019 у справі № 910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 у справі № 910/21645/17, від 26.05.2020 у справі № 910/7807/19, від 11.06.2020 у справі № 910/7804/19, від 14.07.2020 у справі № 910/10471/19, від 19.08.2020 у справі № 911/2560/19, від 25.08.2020 у справі № б-23/75-02, від 23.09.2020 у справі № 904/2215/19, від 12.11.2020 у справі № 904/3173/19, від 25.11.2020 у справі № 904/1806/19 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої із наведених умов виключає проведення зарахування у добровільному порядку.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 уточнив наведені висновки наступним чином.

Безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором (п. 47).

За дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним (п. 48).

Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог (п. 49).

Наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника (п. 50).

Наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення (п. 51).

Аналіз наведених правових позицій Верховного Суду з урахуванням висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 22.01.2021 у справі №910/11116/19, дає підстави стверджувати, що для задоволення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог необхідним є встановлення наявності таких умов як: зустрічність вимог; однорідність цих вимог, строк виконання яких настав та прозорість вимог. Тобто, відсутність спору між сторонами щодо характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання, оскільки лише за наявності всіх умов у сукупності можливо здійснити таке зарахування.

Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частиною третьою статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Сторони мають різне розуміння/тлумачення змісту постанов Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 № 63 "Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами" та від 27.02.2019 № 143 "Питання споживання природного газу".

За твердженням третьої особи протягом 2015 - 2019 ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" закуповувало природний газ для потреб населення, у тому числі для споживачів без газових лічильників, виключно в АТ "НАК "Нафтогаз України". Тому, з прийняттям зазначених постанов Кабінету Міністрів України виникла різниця у вартості природного газу, спожитого населенням за нормами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.1996 № 619 та вартістю природного газу, спожитого населенням за нормами, за якими не допускається заборгованість згідно з постановами від 08.02.2019 № 63 та від 27.02.2019 № 143. На думку ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" у нього виникла переплата перед АТ "НАК "Нафтогаз України" за договорами поставки природного газу, за якими закуповувався газ для потреб населення без лічильників газу.

Наведене стало підставою для направлення на адресу АТ "НАК "Нафтогаз України" вимог від 28.02.2019 вих. № 49703-Сл-3292-0219 та від 11.04.2019 № 49703-Сл-5589-0419, в яких ТОВ "Дніпропетровськгаз збут", посилаючись на положення постанов Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 № 63 та від 27.02.2019 № 143, наполягало на здійсненні АТ "НАК "Нафтогаз України" корегування заборгованості та штрафних санкцій і повідомленні ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" суми його переплати за природний газ, придбаний для потреб побутових споживачів у період з липня 2015 до 01.02.2019 (у розрізі договорів від 30.06.2015 № 15-709-Н, від 30.12.2015 № 16-106-Н, від 28.10.2016 № 16-405-Н, від 28.10.2016 № 17-204-Н, від 29.09.2017 № 17-404-Н та від 05.11.2018 № 18-504-Н).

Зазначені вимоги третьої особи відхилені АТ НАК "Нафтогаз України" листами від 28.03.2019 № 26-2940/1.17-19 та від 25.04.2019 № 26-3525/1.17-19, в яких повідомлялося про відсутність підстав для корегування заборгованості та штрафних санкцій, оскільки вказаними постановами Кабінету Міністрів України не встановлено та не визначено механізму корегування використаних побутовими споживачами обсягів природного газу.

Відповідач та третя особа вважають, що внаслідок проведення корегування (на підставі постанов Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 № 63 та від 27.02.2019 № 143) ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" набуло право вимоги до АТ "НАК "Нафтогаз України" на загальну суму 382 457 448,59 грн з підстав, передбачених частиною третьою статті 11 та частиною четвертою статті 4 Цивільного кодексу України (цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, у тому числі постанов Кабінету Міністрів України).

АТ НАК "Нафтогаз України", у свою чергу, зазначає про те, що розрахунки з ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" за договорами купівлі-продажу природного газу від 30.06.2015 № 15-709-Н, від 30.12.2015 № 16-106-Н, від 28.10.2016 № 16-405-Н, від 28.10.2016 № 17-204-Н, від 29.09.2017 № 17-404-Н та від 05.11.2018 № 18-504-Н закриті згідно з підписаними обома сторонами актами приймання-передачі природного газу, які в повному обсязі оплачені третьою особою, що нею не заперечується. Наявність переплати за цими договорами за період поставки з липня 2015 по січень 2019 АТ НАК "Нафтогаз України" не визнає, вказуючи, що пункти 1 - 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 № 63 "Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами" та додаток до неї втратили чинність, а передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 № 143 "Питання споживання природного газу" положення, на які посилаються третя особа та відповідач, не містять обов`язку АТ НАК "Нафтогаз України" з корегування вартості газу чи зміни прав за договорами постачання газу за періоди до набрання ними (постановами) чинності, у зв`язку з чим доводи відповідача та третьої особи про зобов`язання позивача вчинити дії щодо зміни вартості газу, у тому числі, шляхом підписання корегуючих актів, не відповідають змісту цієї постанови.

Тобто, позивач не визнає зобов`язань, які, за твердженням відповідача, виникли у нього на підставі договору відступлення права вимоги, укладеного відповідачем з третьою особою.

Зі змісту постанов Кабінету Міністрів України № 63 "Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами" та від 27.02.2019 № 143 "Питання споживання природного газу" не вбачається покладення на АТ НАК "Нафтогаз України" зобов`язання повернути ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" чи іншим суб`єктам господарювання будь-які грошові кошти, у тому числі, за виконаними господарськими договірними зобов`язаннями. Крім того, вказані постанови не наділяють суб`єктів господарювання правом вимоги до АТ НАК "Нафтогаз України".

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

За частинами першою, другою статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Тож, посилання відповідача на те, що в нього виникло право вимоги до АТ НАК "Нафтогаз України" з приводу повернення грошових коштів за відповідним договором із третьою особою внаслідок проведеного нею на підставі законодавчого акта одностороннього корегування господарських зобов`язань є такими, що ґрунтуються на довільному тлумаченні змісту наведених постанов Кабінету Міністрів України, що не відповідає їх дійсному змісту.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12.11.2020 у справі № 904/3173/19.

Згідно з пунктом 4.1 договору купівлі-продажу природного газу № 16-106-Н від 30.12.2015 кількість газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу відповідно до вимог, встановлених Кодексом газорозподільних систем, який затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494 та Кодексом газотранспортної системи, затверджений постановою від 30.09.2015 № 2493.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 глави 1 розділу IX Кодексу газорозподільних систем порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) по об`єктах споживачів, у тому числі побутових споживачів, здійснюється згідно з договором розподілу природного газу, укладеним між споживачем та Оператором ГРМ, та з урахуванням вимог цього Кодексу.

Порядок комерційного обліку газу по об`єктах побутових споживачів (населення) визначений главою 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем. За змістом пунктів 1, 3 глави 4 розділу IX цього Кодексу визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.

Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу сприймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ.

У разі відсутності лічильника газу в Оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому Оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього Кодексу здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань.

Якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання.

Визначені об`єми споживання природного газу за нормами споживання у розрізі календарних місяців мають бути зазначені Оператором ГРМ в персоніфікованих даних заяви-приєднання до договору розподілу природного газу. При цьому місячні об`єми споживання мають бути зазначені за величиною об`єму природного газу (м куб.) та величиною обсягу енергії за трьома одиницями виміру (кВТ*год, ГКал, МДж), що визначаються згідно з вимогами цього Кодексу.

Учасниками справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обсягу газу, який був використаний населенням за відсутності газових лічильників із застосуванням норм споживання природного газу протягом спірного періоду відповідно до умов договору, Кодексів газорозподільних систем та газотранспортної системи.

У зв`язку з цим неможливо зробити висновок про виконання сторонами пункту 4.1 договору купівлі-продажу природного газу в частині застосування сторонами цього договору норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою КМУ від 08.06.1996 № 619.

Станом на час складання третьою особою корегуючих актів та актів-розрахунків розрахунки за договорами купівлі-продажу природного газу № 16-106-Н від 30.12.2015, №16-405-Н від 28.10.2016; № 17-204-Н від 12.04.2017, № 17-404-Н від 29.09.2017, 18-504-Н від 05.11.2018 були проведені, заборгованість була відсутня. Розрахунки проведені за договорами без зауважень, у той час, як згідно з пунктами 3.4., 3.5, 3.6 договорів корегування планових обсягів газу оформлюється покупцем у вигляді заявки, чого на час чинності правовідносин зроблено не було.

Отже, матеріали справи не містять первинних бухгалтерських документів, складених за участю позивача, які б підтверджували визнання ним зустрічного зобов`язання, що є необхідною умовою правомірності правочину з припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Надаючи оцінку посиланням відповідача на обставини, встановлені у рішенні Господарського суду м. Києва від 11.01.2021 у справі № 910/9617/20, господарським судом враховано, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2022 у вказаній справі, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 30.06.2022, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 у справі № 910/9617/20 задоволено; рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 у справі № 910/9617/20 скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення суми безпідставно збережених коштів у розмірі 966 396 645, 10 грн., 3% річних у розмірі 26 981 195, 35 грн., інфляційних втрат у розмірі 5 689 716, 58 грн. та прийнято в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні відповідних вимог; в іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 у справі № 910/9617/20 залишено без змін.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні вимог, суд апеляційної інстанції, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12.11.2020 у справі №904/3173/19, виходив з того, що постанова Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 №143 не покладає на АТ "НАК "Нафтогаз України" зобов`язання повернути ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" чи іншим суб`єктам господарювання будь-які грошові кошти, зокрема за виконаними господарськими договірними зобов`язаннями; посилання ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" на те, що у нього виникло право вимоги до АТ "НАК "Нафтогаз України" безпосередньо з актів цивільного законодавства з приводу повернення грошових коштів внаслідок проведеного коригування чи право на коригування завершених господарських зобов`язань, є такими, що ґрунтуються на довільному тлумаченні товариством змісту Постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 №143, що не відповідає їх дійсному змісту, оскільки зазначеною постановою не врегульовано питання щодо здійснення коригування вартості поставленого АТ "НАК "Нафтогаз України" та прийнятого ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" природного газу.

Згідно з принципом змагальності, який закріплений у статтях 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, тягар доказування покладається на сторін у справі. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наданими відповідачем доказами не підтверджуються безспірність його зустрічної вимоги щодо наявності та розміру відповідного зобов`язання, зарахування якого передбачено оспорюваним правочином, оформленим заявою АТ "Дніпрогаз" від 28.09.2021 № 491007.1-Сл-9431-0921 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

З огляду на наведене, заява АТ "Дніпрогаз" від 28.09.2021 № 491007.1-Сл-9431-0921 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог не відповідає вимогам статті 601 Цивільного кодексу України, що, у свою чергу, є підставою для визнання її недійсною, як такої, що вчинена із порушенням вимог частини першої статті 203 Цивільного кодексу України.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним правочин, оформлений Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" заявою від 28.09.2021 року № 491007.1-Сл-9431-0921, про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" (49029, м. Дніпро, вул. О. Кониського, буд. 5, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) 2 270 грн. 00 коп. (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп.) витрат зі спати судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 23.09.2022

Суддя І.А. Рудь