ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/1426/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: Семенюк В.В. - згідно витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Континент Фуд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирський м`ясокомбінат"

про стягнення 904834,70 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Континент Фуд" звернулося до Господарського суду м.Києва про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирський м`ясокомбінат" 904834,70 грн штрафу (справа №910/19844/21).

Згідно ухвали Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 у справі №910/19844/21 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Континент Фуд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирський м`ясокомбінат" про стягнення 904834,70 грн разом з доданими до неї матеріалами передано за підсудністю на розгляд Господарського суду Житомирської області.

30.12.2021 до господарського суду Житомирської області надійшла справа №910/19844/21, згідно супровідного листа №910/19844/21/9754/2021 від 30.12.2021.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2021, справу передано для розгляду судді господарського суду Житомирської області Вельмакіній Т.М. з присвоєнням єдиного унікального номера судової справи №906/1426/21.

Ухвалою від 04.01.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 01.02.2022.

У зв`язку з перебуванням судді Вельмакіної Т.М. на лікарняному, справа №906/1426/21, призначена на 01.02.2022 об 11:00, в судове засідання не вносилась.

Ухвалою від 18.02.2022 суд призначив підготовче засідання на 01.03.2022 об 11:00.

Ухвалою від 07.04.2022 суд призначив підготовче засідання на 10.05.2022 о 10:40.

Ухвалою від 10.05.2022 суд продовжив підготовче провадження та відклав підготовче засідання на 23.05.2022.

Ухвалою від 23.05.2022 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу №906/1426/21 до судового розгляду по суті на 09.06.2022.

У зв`язку з перебуванням судді Вельмакіної Т.М. на лікарняному, справа №906/1426/21, призначена на 09.06.2022 о 12:00, в судове засідання не вносилась.

Ухвалою від 21.07.2022 суд призначив судове засідання на 08.08.2022.

Ухвалою від 08.08.2022 суд оголосив перерву в судовому засіданні до 05.09.2022.

Представник позивача в засідання суду не прибув, однак 04.08.2022 до суду надійшов лист від 03.08.2022, згідно з яким позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить розглянути справу без участі його представника (а.с.225, т.3).

Представник відповідача позовні вимоги заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 31.01.2022 вих. №юр. - 11 (а.с.3-9, т.2) та запереченнях у відповіді на відзив від 09.05.2022 вих. № юр-57 (а.с.205-209, т.3).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач стверджує, що 19.07.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Континент Фуд" (покупець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирський м`ясокомбінат" (постачальник/відповідач)укладено договір поставки №Ж-1 (в редакції протоколу узгодження розбіжностей від 19.07.2017) (а.с.13-34 т.1).

Вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Континент Фуд", на підставі укладеного договору поставки, направляло Товариству з обмеженою відповідальністю "Житомирський м`ясокомбінат" з 01.12.2020 по 27.04.2021 замовлення на товар з використанням системи EDI на загальну суму 2585242,02 грн (а.с.53-192, т.1).

Пояснює, що відповідач, всупереч умовам укладеного договору поставки, не надіслав йому підтвердження або відмову від виконання вказаних замовлень та поставку товарів згідно отриманих замовлень не здійснив, у зв`язку з чим відповідачу нараховано штраф на загальну суму 904834,70 грн, а саме:

- штраф за відмову від поставки товару, на підставі п.5.1 договору поставки у розмірі 775572,60 грн;

- штраф за порушення строків поставки товару, на підставі п.5.2 договору поставки у розмірі 129262,10 грн.

24.11.2021 позивач надіслав відповідачу вимогу про сплату штрафних санкцій від 22.11.2021 вих. №22/11, згідно з якою вимагав сплати відповідачем у строк, що не перевищує 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання даної вимоги, штрафних санкцій за порушення виконання умов договору у розмірі 926519,57 грн (а.с.46-50, т.1). У цій вимозі позивач вказав про непоставку відповідачем товару на загальну суму 2647198,93 грн на підставі замовлень позивача за період з 24.11.2020 по 27.04.2021.

Вказана вимога, згідно з трекінгом відправлень Укрпошти отримана відповідачем 29.11.2021, проте, як вказує позивач, залишена відповідачем без відповіді.

Позивач звернувся до суду в даним позовом, у зв`язку з несплатою відповідачем штрафу у розмірі 926519,57 грн за невиконання зобов`язань з поставки товару за договором поставки №Ж-1 від 19.07.2017 (в редакції протоколу узгодження розбіжностей від 19.07.2017).

Згідно з відзивом на позовну заяву від 31.01.2022 вих. № юр.-11 (а.с.3-9, т.2) та запереченнями на відповідь на відзив від 09.05.2022 вих. № юр-57 (а.с.205-209, т.3), відповідач стосовно заявлених позовних вимог заперечує та зазначає, що відповідач дійсно здійснював поставки товару позивачу, але не на підставі договору поставки, а на підставі замовлень позивача. У період з 01.12.2020 по 27.04.2021 між сторонами відсутні договірні відносини. При цьому позивач здійснював замовлення товару у грудні 2020 - квітні 2021, однак у кількості, відмінній від зазначеної ним у позовній заяві. Відповідач наведені у позовній заяві замовлення не приймав до виконання, тому зобов`язання з поставки товару не виникли та, відповідно, у позивача відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій. Оскільки за замовленнями позивача поставки взагалі не здійснювалися, тому відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій за порушення строків поставки товару. Зазначає, що доводи позивача щодо застосування штрафних санкцій за відмову від поставки чи за порушення строків поставки, згідно договору, відносяться лише до замовлень, прийнятих відповідачем до виконання. Відмовою від поставки в контексті п.5.1 договору є відмова постачальника від поставки товару за замовленнями, прийнятими ним до виконання.

Відповідач наголошує, що позивач не довів факт досягнення згоди між сторонами щодо предмету договору і його ціни, погодження місця поставки товару та графіку його поставки. На думку відповідача, позивач не довів наявність між сторонами договірних відносин та факт укладення між сторонами договору поставки №Ж-1 від 19.07.2017, тому наведені позивачем умови договору не можуть бути правомірними підставами для нарахування і стягнення з відповідача штрафних санкцій. Звертає увагу, що підпис директора ТОВ "Континент Фуд" Максименка О.Л. на зазначеному договорі та поданій до суду позовній заяві візуально відрізняються.

Зауважує, що у другій половині 2020 року, поставки відповідачем товару позивачу стали економічно невигідними для відповідача, у зв`язку з чим останній повідомив позивача про їх припинення. Незважаючи на відмови відповідача від прийняття замовлень та повідомлення останнього про необхідність перегляду умов співпраці, позивач продовжував надсилати замовлення на поставку товару. Відповідач наголошує, що замовлення позивача відповідачем до виконання не приймалися та поставки не здійснювалися. Звернув увагу, що у період з грудня 2020 по квітень 2021 позивач надсилав замовлення на поставку товару, що перевищували річний обсяг замовленого товару у 5-7 разів були більшими від обсягу замовлень у аналогічні періоди попередніх років, при тому, що з червня 2020 мало місце значне повернення товару через неможливість його реалізації у замовлених обсягах. За вказаного, відповідач вважає, що дійсні наміри позивача при формуванні замовлень товару у період з грудня 2020 по квітень 2021 не відповідали правовій природі договору купівлі-продажу та є шахрайськими діями з боку позивача, з метою заволодіння грошовими коштами та без очікування реальних наслідків правочину.

У відповіді на відзив від 08.02.2022 (а.с.184-186, т.3), позивач зазначає, що відповідач міг узгоджувати інші строки та умови поставки за належного обґрунтування, але не відмовитись від поставок, оскільки замовлення є обов`язковими до виконання постачальником. Визнання договору неукладеним може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками його виконання сторонами. Сторони узгодили всі істотні умови договору, асортимент (предмет) договору та ціни на товари визначались ними в специфікаціях, що надсилалися в електронному вигляді. Посилання відповідача на шахрайські дії з боку позивача, з метою заволодіння грошовими коштами, відсутність у позивача мети настання реальних наслідків правочину, економічну необґрунтованість, неукладеність договору поставки, сумнівність повноважень підписанта договору не підтверджено належними доказами та є лише припущеннями останнього. Жодні дії щодо врегулювання спірної ситуації чи щодо розірвання договору поставки відповідачем не вчинялися.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1-3 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Стаття 207 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України і відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 180, 181 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.07.2022 №921/184/21 суд дійшов висновку, що, якщо буде доведено, що спірний договір його сторонами виконується, то це не дає підстав вважати цей договір неукладеним.

Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).

Фактичне виконання сторонами спірного договору виключає кваліфікацію цього договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин приписів частини восьмої статті 181 ГК України, за змістом якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладення господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.10.2018 зі справи № 922/189/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц виклала правову позицію, згідно із якою у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

За вказаного, враховуючи наведені позивачем підстави позову та заперечення відповідача, для належної оцінки правовідносин сторін, слід встановити, чи є договір, на якому ґрунтуються позовні вимоги, укладеним та чи виконували сторони умови саме зазначеного договору.

Частинами 1,2 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Статтею 663 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 266 ГК України, предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п.1.1 договору поставки 19.07.2017 №Ж-1, постачальник взяв на себе зобов`язання поставити і передати у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти і оплатити на умовах DDP (згідно з Правилами ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року) за адресами згідно з додатком №2 до даного договору продукцію торговельних марок, згідно із замовленням покупця та товаро-супровідною документацією, які складають невід`ємну частину цього договору.

Разом з тим, у п.1.1, у відведеному для цього рядку, не вказано торговельні марки, продукція яких буде поставлятися. Відповідний рядок не містить жодних написів.

Згідно з п.1.2 договору поставки, покупець надає замовлення постачальнику на підставі специфікації (додаток №1), затвердженої сторонами, в якій наведено перелік товарів, що поставляються за цим договором, та їх ціни. Специфікація складає невід`ємну частину цього договору.

Відповідно до п.8.1 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом одного календарного року. У тому випадку, якщо жодна із сторін письмово не менш як за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення дії договору не заявить іншій стороні про припинення його дії, даний договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах.

Відповідно до п.11.11.14 договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей (а.с.32, т.1)), Додатки до Договору, які є його невід`ємними частинами: - Додаток №1"Специфікація"; - Додаток №2 "Графік замовлення, доставки і приймання Товару; - Додаток №3 "Зразки відбитків печатки штампу".

Постачальник зобов`язаний поставляти товар за цінами, погодженими сторонами у специфікації, яка є діючою на момент замовлення товару (додаток №1 до договору), з врахуванням знижок, в усі магазини мережі "Континент", незалежно від об`єму замовленого товару. Специфікація надається як у письмовому вигляді, так і в електронному вигляді у форматі Excel (п.4.1 договору).

Відповідно до п.4.7 договору, у випадку, якщо на ринку відбувається значна зміна факторів, що впливають на ціни, постачальник має право надати покупцю специфікацію з новими цінами на товар та відсотком зміни у порівнянні з попередньою специфікацією у письмовій та електронній формі не менш як за 10 (десять) банківських днів до бажаної дати зміни цін. При зниженні ціни на товар постачальник протягом 3 календарних днів проводить переоцінку товарних запасів продукції, що була відвантажена раніше.

Разом з тим, специфікація від 18.10.2020, долучена позивачем до позовної заяви та до його відповіді на відзив, не містить у передбаченій для цього графі номера та дати договору, додатком до якого вона є (а.с. 35, т.1; 189, т.3), а також підписів сторін. Тобто, вказана специфікація не може бути розцінена судом як специфікація до договору поставки №Ж-1 від 19.07.2017 (додаток №1), яка затверджена сторонами, як цього вимагає п.1.2 вказаного договору. Водночас дана специфікація не може бути розцінена судом і як специфікація саме до договору поставки №Ж-1 від 19.07.2017, або як специфікація з новими цінами на товар на підставі п.4.7 договору, оскільки не містить жодних зсилань на цей договір, у ній не зазначено, передбачений п. 4.7 договору поставки, відсоток зміни у порівнянні з попередньою специфікацією, не заповнені графи "Діюча ціна за од. без ПДВ" та "Діюча ціна за од. з ПДВ".

Отже, зважаючи на відсутність у п.1.1 договору поставки вказівки торговельних марок, продукція яких буде поставлятися, та на не надання до матеріалів справи затвердженої сторонами специфікації до договору поставки №Ж-1 від 19.07.2017 (додаток №1), суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів погодження сторонами предмета договору, що також позбавляє можливості встановити, які саме товари та за якою ціною, передбачалося поставляти за цим договором.

Крім того, відповідно до п.2.1 договору поставки, постачальник зобов`язується поставити товар на склади магазинів покупця за адресами та згідно графіка, встановленого у додатку №2 до договору.

Постачальник повинен поставляти товари вчасно, у вказані в замовленнях дні та протягом годин, вказаних у додатку №2 до даного договору, у відповідній кількості, ціні та якості (п.2.3 договору).

Натомість, додатку №2 до договору поставки №Ж-1 від 19.07.2017, обов`язковість якого передбачена пунктами 1.1, 2.1 та 2.3 та п.11.11.14 вказаного договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей (а.с.32, т.1)), позивачем також не надано. Вказане свідчить також про відсутність належних доказів досягнення згоди між сторонами і стосовно місця поставки товару та графіку його поставки.

Зважаючи на доводи позивача та заперечення відповідача, стосовно виконання поданих заявок, суд враховує, що згідно з п.2.6 договору (у редакції протоколу узгодження розбіжностей) сторонами погоджено, що замовлення покупця на поставку товару є обов`язковим для постачальника. Постачальник за свій рахунок забезпечує можливість здійснення замовлення на поставку (а також надання інших господарських документів) за допомогою системи EDI (Electronic Data Interchange - Електронний обмін даними). У такому випадку документи (в т.ч. замовлення) вважаються отриманими постачальником у день їх фактичної відправки покупцем з отриманим підтвердженням постачальника про надходження такого документу. При цьому постачальник зобов`язується надавати відповідь на будь-який отриманий через систему EDI документ покупця. У випадку виникнення розбіжностей відносно отримання постачальником документів (в т.ч. замовлень) покупця, належним доказом отримання замовлення постачальником є письмова довідка EDI-провайдера.

Пунктом 2.7 договору сторони погодили, що замовлення також може надаватися постачальнику факсом, електронною поштою, через представника постачальника або іншим способом, прийнятним для покупця, а постачальник у свою чергу, надає покупцю відповідне п і д т в е р д ж е н н я щодо прийнятого замовлення та видаткову накладну в електронному вигляді протягом 2-х годин з моменту прийняття замовлення, але не пізніше 17-00 години дня, коли зроблено замовлення. У разі відсутності підтвердження отримання замовлення та накладної в електронному вигляді з боку постачальника у вказаний термін замовлення вважається прийнятим до виконання.

За п. 5.1 договору поставки, відмова постачальника від поставки товару або поставка товару із порушенням п.2.3, п.3.4 договору трактується як зрив поставки, внаслідок чого постачальник сплачує на користь покупця штрафні санкції у розмірі 30% від вартості непоставленого товару.

Згідно з п.5.2 договору у редакції протоколу розбіжностей, у разі порушення строків поставки згідно з п.2.3 договору, постачальник сплачує на користь покупця штрафні санкції у розмірі 5% від вартості несвоєчасно поставленого товару.

Позивач зсилається на те, що відповідач не надсилав позивачу підтвердження або відмови від виконання замовлень, здійснених за період з 01.12.2020 по 28.04.2021.

Проте, вказане твердження спростовується наданими до суду відповідачем, підтвердженнями замовлень (а.с.69-291, т.2, а.с.1-183, т.3), у яких в графі "Дія" вказано "Відмова" по усіх позиціях товару згідно надісланих замовлень позивача. Інформація про здійснення електронного документообігу з позивачем за період з 12.01.2021 по 30.04.2021 через платформу "EDI-NETWORK" підтверджується довідкою EDI-провайдера від 19.01.2022 вих. №3 (а.с.65-68, т.2).

Тобто, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження прийняття відповідачем до виконання замовлень позивача та докази відмови відповідача від поставки позивачу замовленого товару. Відмова від поставки може мати місце тоді, коли замовлення було прийнято до виконання, але після його прийняття постачальник відмовився здійснювати поставку. З наданих до суду документів вбачається лише відмова відповідача у прийнятті замовлень позивача до виконання, що не є тотожним поняттям з відмовою від поставки товару, оскільки у зв`язку з тим, що дані замовлення не були прийняті відповідачем до виконання, зобов`язання у відповідача з поставки товару не виникло.

Водночас суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що жодне із замовлень позивача за період з 01.12.2020 по 27.04.2021, не містить зсилання на договір поставки №Ж-1 від 19.07.2017, тому вони не можуть бути розцінені судом як такі, що свідчать про дії позивача, спрямовані на виконання саме вказаного договору.

З наявних у матеріалах справи документів, а саме: картки клієнта - ТОВ "Континент Фуд" за період з 01.07.2017 по 31.01.2022; бухгалтерської довідки про обсяги товару, повернутого ТОВ "Континент Фуд" за період з 01.01.2019 по 30.10.2020; бухгалтерської довідки про обсяг поставок товару, здійснених ТОВ "Житомирський м`ясокомбінат" позивачу за період з липня 2017 року по квітень 2021 року, вбачається наявність відносин між сторонами щодо поставки товару протягом 2017-2021 років. Разом з тим, жоден з цих документів не підтверджує того, що вказані поставки здійснювалися саме на підставі договору поставки №Ж-1 від 19.07.2017, та не містить посилань на даний договір.

З наданих відповідачем до суду роздруківок електронної переписки сторін за період з 26.11.2020 по 16.12.2020 вбачається, що відповідач 27.11.2020 повідомив позивача про припинення співробітництва на умовах, які існували раніше, припинення прийняття до виконання замовлень позивача та готовність розглянути нові умови співробітництва на 2021 рік (а.с.38-64, ).

Разом з тим, вказані матеріали електронного листування також свідчать про недосягнення згоди між сторонами стосовно подальших умов співпраці, однак не містять жодних зсилань на договір №Ж-1 від 19.07.2017 як на підставу існування відносин з приводу поставки товару.

Також суд встановив, що позивач до позовної заяви долучив документи від 15.09.2020 без назви та підписів, у яких зазначено код товару, торгову марку, найменування, одиницю виміру, оболонку, штрихкод, код УКТЗЕД, вага виробу/упаковки/кг, термін зберігання/діб, ціна без ПДВ/грн, ціна з ПДВ/грн, код конт, актив (а.с.36-37, т.1), з яких також не вбачається можливим встановити їх відношення до договору поставки №Ж-1 від 19.07.2017, на який зсилається позивач.

Надану позивачем копію інформаційного листа ТОВ "Житомирський м`ясокомбінат", у якому відповідач повідомляє про зміну відпускних цін на продукцію з 18.11.2020 (а.с. 52, т.1; 188, т.3), суд не розцінює, як доказ наведених позивачем обставин, оскільки цей лист адресовано не визначеному колу осіб, за своїм змістом він не містить інформації щодо договірних відносин сторін та щодо зазначених позивачем обставин в цілому.

Суд вважає за необхідне зазначити, що лише протокол узгодження розбіжностей містить зсилання на договір поставки №Ж-1 від 19.07.2017, жоден з інших, наданих сторонами до матеріалів справи документів, не містить такого зсилання.

Тобто, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження дій відповідача, спрямованих на виконання вказаного договору, зокрема, докази прийняття до виконання замовлень на підставі договору поставки №Ж-1 від 19.07.2017, видаткові накладні за вказаним договором, тощо.

Враховуючи наведене, суд встановив, що спір між сторонами виник з відносин поставки товару, які здійснювалися на підставі замовлень ТОВ "Континент Фуд", а не на підставі договору поставки №Ж-1 від 19.07.2017, тому не доводять факту виконання сторонами умов зазначеного договору. За вказаного встановлені судом обставини щодо не узгодження сторонами всіх істотних умов договору поставки №Ж-1 від 19.07.2017 не впливають на оцінку обгрунтованості заявлених позовних вимог, водночас і не підтверджують факту укладення цього договору з урахуванням його виконання, оскільки факт такого виконання матеріалами справи не доведено.

За встановлених обставин, твердження відповідача про не відповідність підпису директора ТОВ "Континент Фуд" на договорі поставки №Ж-1 від 19.07.2017 не потребують дослідження, оскільки не впливають на оцінку судом спірних правовідносин.

Оскільки позивач нарахував відповідачу штраф на загальну суму 904834,70 грн, з яких: 775572,60 грн штраф за відмову від поставки товару на підставі п.5.1 договору поставки; 129262,10 грн штраф за порушення строків поставки товару на підставі п.5.2 договору поставки, суд враховує наступне.

За приписами ч.1 ст.230 ГК України, у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ч. 2 статті 193 ГК України, підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором, є порушення зобов`язань.

Оскільки вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору №Ж-1 від 19.07.2017, натомість суд не встановив факту існування між сторонами господарських відносин саме на підставі цього договору, вимоги позивача про стягнення з відповідача 775572,60 грн штрафу за відмову від поставки товару на підставі п.5.1 договору поставки та 129262,10 грн штраф за порушення строків поставки товару на підставі п.5.2 договору поставки є безпідставними.

Крім того, суд вважає за доцільне зауважити, що відповідно до ст. 3 ЦК України, принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Судовий збір, відповідно до ст.129 ГПК України, покладається на позивача.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 30.09.22

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - у справу;

2 - позивачу (рек.) + ІНФОРМАЦІЯ_2

3 - відповідачу (рек.) - ІНФОРМАЦІЯ_1