ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/36/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання Соловйова Д.В.

за участю представників учасників справи:

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "Гемопласт", м. Білгород-Дністровський, Одеська обл. - не з`явився;

від Акціонерного товариства "Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів "Гемопласт", м. Білгород-Дністровський, Одеська обл. - Вудут Г.І., за паспортом;

від Товариства з обмеженою відповідальністю "ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ", м. Одеса - адвокат Комісар О.В., за ордером.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "Гемопласт", м. Білгород-Дністровський, Одеська обл.

на рішення Господарського суду Одеської області від 23.06.2022 року, м. Одеса, суддя Цісельський О.В., повний текст рішення складено та підписано 04.07.2022 року

у справі №916/36/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "Гемопласт", м. Білгород-Дністровський, Одеська обл.

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ", м. Одеса

про стягнення 277350 грн. 03 коп.

та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ", м. Одеса

до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "Гемопласт", м. Білгород-Дністровський, Одеська обл.

2) Акціонерного товариства "Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів "Гемопласт", м. Білгород-Дністровський, Одеська обл.

про визнання недійсним договору, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У січні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "Гемопласт", м. Білгород-Дністровський, Одеська обл. звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ", м. Одеса, в якій просило суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за поставку товару у розмірі 277350 грн. 03 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача суму судового збору за подання позовної заяви у розмірі 4160 грн. 25 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Акціонерним товариством «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт», яке змінило назву з Публічного акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт», відповідно видаткових накладних №18 від 22.01.2019 року на суму 113 400 грн.; №78 від 20.02.2019 року на суму 122 850 грн.; №79 від 20.02.2019 року на суму 66 500 грн. 03 коп. будо здійснено поставку товару Товариству з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ», м. Одеса на загальну суму 302 750 грн. 03 коп.

При цьому, як зазначив позивач за первісним позовом, зобов`язання з оплати було виконано відповідачем частково на суму 25400 грн.

В подальшому, як зазначив позивач, 14.12.2021 року між Акціонерним товариством «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт», як первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо - торгівельна компанія «Гемопласт», як новим кредитором, було укладено договір відступлення права вимоги (цесія), за умовами якого позивач набув право вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ», м. Одеса належного виконання обов`язку у зазначеній вище сумі. Несплата заборгованості відповідача за первісним позовом у нарахованому позивачем розмірі в добровільному порядку стала підставою для подання Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо - торгівельна компанія «Гемопласт», м. Білгород-Дністровський, Одеська обл. відповідного позову до господарського суду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.01.2022 року у справі №916/36/22 відкрито провадження та постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

01.02.2022 року до Господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ», м. Одеса надійшла зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Гемопласт» та Акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт», у якій позивач за зустрічним позовом просив суд визнати недійсним договір про відступлення права вимоги (цесія) від 14.12.2021 року, укладений між відповідачами за зустрічним позовом.

Обґрунтовуючи зустрічний позов, позивач наголосив на тому, що 21.01.2019 року між Публічним акціонерним товариством «Гемопласт» і Товариством з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» укладено договір постачання № 1901/01, відповідно до умов якого Aкціонерним товариством «Гемопласт» поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» товар на загальну суму 302750 грн. 03 коп.

При цьому, як наголосив позивач за зустрічним позовом, пунктом 9.2. вказаного договору узгоджено, що жодна із сторін не має права (забороняється) передавати свої права за договором третій стороні без письмової згоди іншої сторони.

З огляду на вказане, позивач за зустрічним позовом наголошує, що договором чітко визначена вимога отримати письмову згоду сторони для передачі іншою стороною своїх прав третім особам, чого відповідачем - 2 за зустрічним позовом виконано не було, у зв`язку із чим укладений між відповідачем - 1 і відповідачем - 2 за зустрічним позовом договір про відступлення права вимоги (цесія) від 14.12.2021 року є недійсним.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.06.2022 року у справі №916/36/22 (суддя Цісельський О.В.) у задоволенні первісного позову відмовлено у повному обсязі; зустрічний позов задоволено; визнано недійсним договір про відступлення права вимоги (цесія) від 14.12.2021 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Гемопласт», м. Білгород-Дністровський, Одеська обл., та Акціонерним товариством «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт», м. Білгород-Дністровський, Одеська обл.; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час розгляду справи судом встановлено наявність між позивачем та відповідачем - 2 за зустрічним позовом господарських зобов`язань у галузі постачання, що підтверджується договором постачання від 21.01.2019 року №1901/01, п. 9.2 якого визначено, що жодна із сторін не має права передавати свої права за договором третій особі без її письмової згоди. Відтак, з огляду на те, що між відповідачем - 1 та відповідачем - 2 за зустрічним позовом було укладено договір цесії без згоди відповідача за первісним позовом, суд першої інстанції дійшов висновку про недійсність договору відступлення права вимоги (цесія) від 14.12.2021 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Гемопласт», м. Білгород-Дністровський, Одеська обл. та Акціонерним товариством «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт», м. Білгород-Дністровський, Одеська обл.

При цьому, щодо первісного позову, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказав, що оскільки заміна кредитора за договором про відступлення права вимоги (цесія) від 14.12.2021 року була здійснена без згоди боржника, що узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України, та, як наслідок, визнання судом вказаного договору про відступлення права вимоги (цесія) від 14.12.2021 року недійсним, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ», м. Одеса не може вважатися зобов`язаною стороною перед новим кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Гемопласт», м. Білгород-Дністровський, Одеська обл.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Гемопласт», м. Білгород-Дністровський, Одеська обл. з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просило суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 23.06.2022 року у справі № 916/36/22 та ухвалити нове, яким задовольнити первiсний позов Товариства з обмеженою вiдповiдальнiстю «Виробничо-торгiвельна компанiя «Гемопласт» до Товариства з обмеженою вiдповiдальнiстю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» про стягнення 277350 грн. 03 коп.; в задоволеннi зустрiчного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгiвельна компанiя «Гемопласт», Акцiонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробiв з полiмерних матерiалiв «Гемопласт» про визнання недiйсним договору вiдмовити; вирішити питання про стягнення з відповідача на користь позивача за первісним позовом судових витрат за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, скаржник, посилаючись на низку правових позиції суду касаційної інстанції та норми Цивільного кодексу України зазначає, що особи не обмеженi в укладеннi правочинiв, та сторони, за наявностi укладеного мiж собою правочину, не позбавленi права укласти iнший правочин або здiйснювати iншi господарськi операції поза межами укладеного правочину. Тобто, скаржник наполягає на тому, що окрім наявного договору поставки, який був підписаний між відповідачами, між ними також існували договірні відносини поставки, укладені у спрощений спосіб, що не заборонено діючим законодавством.

Відтак, скаржник наполягає, що за своєю правовою природою правочини, правовідносини за якими вiдбулися мiж позивачем за зустрiчним позовом та вiдповiдачем-2 за зустрiчним позовом на пiдставi видаткових накладних №18 вiд 22.01.2019 року, №78 вiд 20.02.2019 року, №79 вiд 20.02.2019 року, у яких немає жодних посилань на договір постачання від 21.01.2019 року №1901/01, є договорами поставки, якi укладенi у письмовiй формi в спрощений спосiб, проте при його укладеннi сторонами не встановлено термiну виконання вiдповiдачем своїх зобов`язань щодо оплати товару, а тим бiльше, не встановлено застережень щодо неможливостi здiйснити замiну кредитора у зобов`язаннi без письмової згоди боржника в порядку ст. 512, 514, 516 Цивільного кодексу України. Також апелянт наголошує, що вказані вище видаткові накладні є тими первинними документами, які встановлюють факт здійснення господарських операцій та мають істотне значення для вирішення спору, з огляду на що положення договору постачання №1901/01 вiд 21.01.2019 року (щодо порядку вiдступлення права вимоги), не можуть бути застосованi до правочинiв, якi виникли на пiдставi видаткових накладних №18 вiд 22.01.2019 року, №78 вiд 20.02.2019 року, №79 вiд 20.02.2019 року між тими ж сторонами.

З огляду на вказане, скаржник вказав, що під час ухвалення оскаржуваного рішення, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо відсутності підстав для задоволення первісного позову та наявності підстав для задоволення зустрічного позову, у зв`язку із чим таке рішення потребує скасування із ухваленням нового рішення про задоволення первісних вимог та відмову у задоволенні зустрічних.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.08.2022 року у справі №916/36/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "Гемопласт", м. Білгород-Дністровський, Одеська обл. на рішення Господарського суду Одеської області від 23.06.2022 року у справі №916/36/22, справу призначено до судового розгляду.

30.08.2022 року електронною поштою до Південно - західного апеляційного господарського суду від відповідача за первісним позовом надійшов відзив (вх. №1203/22), у якому, Товариство з обмеженою відповідальністю "ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ", м. Одеса просило суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "Гемопласт", м. Білгород-Дністровський, Одеська обл. залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 23.06.2022 року у справі №916/36/22 залишити без змін; вирішити питання про розподіл витрат на правничу допомогу адвоката. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів справи.

Зокрема, у відзиві відповідач за первісним позовом наголошує, що позиція скаржника, викладена ним в апеляційній скарзі, є хибною, необґрунтованою та незаконною з огляду на те, що наявність у накладній посилання на договір поставки не є обов`язковим реквізитом видаткової накладної.

При цьому, відповідач за первісним позовом також наголосив, що спірні накладні не є самостійними (окремими) договорами поставки, укладеними у письмовій формі та у спрощений спосіб, оскільки підстави укладати інші договори поставки при чинному договорі постачання від 21.01.2019 року №1901/01 - відсутні.

Відтак, на думку відповідача за первісним позовом, у даному випадку, правовідносини виникли виключно на підставі і в межах договору постачання від 21.01.2019 року №1901/01, а доказів існування інших договірних та/або позадоговірних відносин скаржником не надано і матеріали справи №916/36/22 їх не містять.

Акціонерне товариство "Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів "Гемопласт", м. Білгород-Дністровський, Одеська обл. своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу в строк, визначений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття провадження у справі не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

21.09.2022 року до Південно-західного апеляційного господарського суду від відповідача - 1 та відповідача - 2 по зустрічному позову надійшли клопотання (вх. №1203/22/Д4 та вх. №1203/22/Д5) аналогічного змісту у яких останні просять суд апеляційної інстанції відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ", м. Одеса у стягненні з відповідачів за зустрічним позовом на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 60000 грн. Вказані клопотання колегією суддів долучено до матеріалів справи.

Зокрема, вказані клопотання мотивовані тим, що відповідачем по первісному позову, жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували надані адвокатом послуги апеляційному суду надано не було, з огляду на що, вимоги про стягнення 60000 грн. ( 30000 грн. за первісним позовом та 30000 грн. за зустрічним позовом) як компенсація за надану адвокатом правничу допомогу задоволенню не підлягають.

В судове засідання представник скаржника не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить наявне у матеріалах справи поштове повідомлення про направлення на адресу відповідача ухвали Південно - західного апеляційного господарського суду про відкриття провадження у справі.

Крім того, 22.09.2022 року від скаржника до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. №1203/22/Д6), яке мотивоване неможливістю представника апелянта прибути в судове засідання у зв`язку із хворобою.

Представник позивача за зустрічним позовом в судове засідання з`явився, підтримав доводи та міркування, викладені ним письмово у відзиві, просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "Гемопласт", м. Білгород-Дністровський, Одеська обл. залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Також, під час перегляду справи апеляційним судом, представник позивача заявив усне клопотання про стягнення з відповідача - 1 за зустрічним позовом витрат на правничу допомогу, понесених Товариством з обмеженою відповідальністю "ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ", м. Одеса в суді апеляційної інстанції у розмірі 60000 грн.

Представник Акціонерного товариства "Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів "Гемопласт", м. Білгород-Дністровський, Одеська обл. до суду апеляційної інстанції також з`явився, зазначив, що намагається оскаржити договори поставки та цесії в іншому судовому провадженні у справі про банкрутство з інших підстав. Також не заперечував проти відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із тим, що він, як розпорядник коштів Акціонерного товариства, вивчає фінансову ситуацію, яка склалася на підприємстві.

Розглянувши клопотання скаржника та представника відповідача - 2 за зустрічним позовом про відкладення розгляду справи, судова колегія зазначає про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на таке.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, у зв`язку із тим, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, учасники справи мали можливість подати всі необхідні клопотання та заяви, в тому числі клопотання про участь представника скаржника під час перегляду справи апеляційним судом в режимі відеоконференції, а також зважаючи на те, що юридичні особи не позбавлені права захищати свої інтереси на умовах самопредставництва, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника скаржника за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "Гемопласт", м. Білгород-Дністровський, Одеська обл. потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 23.06.2022 року у справі №916/36/22 потребує скасування з ухваленням нового рішення про задоволення первісного позову і відмову у зустрічному позові, з огляду на наступне.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

У матеріалах справи наявний договір про відступлення права вимоги (цесія) від 14.12.2021 року, укладений між Акціонерним товариством «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Гемопласт» (новий кредитор), за яким в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає новому кредиторові, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредиторові у відповідності до видаткових накладних:

- №18 від 22.01.2019 року про поставку первісним кредитором до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» товару на суму 113 400,00 грн.,

- №78 від 20.02.2019 року про поставку первісним кредитором до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» товару на суму 122 850.00 грн.,

- №79 від 20.02.2019 року про поставку первісним кредитором до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» товару на суму 66 500,03 грн. та з урахуванням проведених Товариством з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» оплат первісному кредитору в сумі 10 400,00 грн. (платіжне доручення № 94 від 18.02.2019 року) та 15 000,00 грн. (платіжне доручення № 109 від 01.03.2019 року) - всього оплат на суму 25 400,00 грн. (п. 1 договору).

У відповідності до п. 2 договору про відступлення права вимоги (цесія) від 14.12.2021 року, новий кредитор, з моменту підписання цього договору, набуває право вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» належного виконання обов`язку в сумі 277 350 грн. 03 коп. щодо оплати отриманого товару за вищевказаними видатковими накладними та з урахуванням проведених Товариством з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» розрахунків.

Відповідно до п.п. 3-4 договору право вимоги засновано на таких документах:

1) Видаткова накладна №18 від 22.01.2019 року про поставку первісним кредитором до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» товару на суму 113 400,00 грн.

2) Видаткова накладна №78 від 20.02.2019 року про поставку первісним кредитором до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» товару на суму 122 850,00 грн.,

3) Видаткова накладна №79 від 20.02.2019 року про поставку первісним кредитором до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» товару на суму 66 500,03 грн.

Оригінали видаткових накладних, вказаних у п. 3 цього договору, передаються первісним кредитором новому кредиторові в день підписання сторонами цього договору (п. 4 договору цесії).

Новий кредитор зобов`язується виконати перед первісним кредитором обов`язок відшкодувати первісному кредитору вартість боргу, право вимоги на який йому передано, в розмірі 277 350 (двісті сімдесят сім тисяч триста п`ятдесят) грн. 03 коп. в день підписання сторонами цього договору, шляхом безготівкового перерахунку зазначеної суми на рахунок первісного кредитора, що зазначений в реквізитах сторін або шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на вказану суму або в інший спосіб, не заборонений законодавством. Новий кредитор самостійно здійснює стягнення боргу з ТОВ «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ». (п. 5, 6 договору про відступлення права вимоги (цесія) від 14.12.2021 року).

Пунктом 7 договору сторони погодили, що новий кредитор набуває право вимоги за цим договором з моменту його підписання. Новий кредитор бере на себе обов`язок повідомити Товариство з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» про зміну кредитора у зобов`язанні з оплати видаткових накладних, вказаних у п. 3 договору.

Вказаний договір підписано та скріплено печатками сторін без заперечень та зауважень.

14.12.2021 року між відповідачами за зустрічним позовом було складено Акт зарахування зустрічних позовних вимог, за яким грошові зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Гемопласт» перед Акціонерним товариством «Гемопласт» за договором відступлення права вимоги від 14.12.2021 року в сумі 277350 грн. 03 коп. та 35123 грн. 64 коп. - припиняються.

Також у матеріалах справи наявні копії наступних видаткових накладних: №18 від 22.01.2019 року, за відомостями у якій постачальником є Публічне акціонерне товариство «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт»; одержувачем - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ»; поставка товару на загальну суму 113400,00 грн. з ПДВ; № 78 від 20.02.2019 року - Публічне акціонерне товариство «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» поставило Товариству з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» товар на суму 122850,00 грн. з ПДВ; № 79 від 20.02.2019 року, з якої вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» поставило Товариству з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» товар на суму 66500 грн. 03 коп. з ПДВ.

Вказані накладні підписані представниками сторін, підписи засвідчено печатками підприємств постачальника та одержувача.

З виписок за рахунками позивача за первісним позовом вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» сплатило на користь Публічного акціонерного товариства «Гемопласт» 18.02.2019 року грошові кошти в розмірі 10400,00 грн. та 01.03.2019 грошові кошти в розмірі 15000,00 грн.

При цьому, у графі «Призначення платежу» вказано, що платіж здійснено згідно видаткової накладної № 18 від 22.01.2019 року.

15.12.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Гемопласт» звернулось листом № 508 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ», у якому повідомляло останнього про зміну кредитора за його заборгованістю та просило відповідача за первісним позовом про сплату заборгованості за поставлений згідно вказаних видаткових накладних товар в сумі 277350 грн. 03 коп., посилаючись на договір про відступлення права вимоги (цесія) від 15.12.2021 року. Вказане повідомлення отримане відповідачем за первісним позовом 22.12.2021 року, про що свідчить роздруківка з сайту «Укрпошти» за трек - номером 666.

Також у матеріалах справи наявна копія договору постачання від 21.01.2019 року № 1901/01 між Публічним акціонерним товариством «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» (покупець), відповідно до п. 1.1. якого продавець поставляє, а покупець приймає полімерні матеріали (товар), що є залишками основного виробництва в кількості та асортименті, що визначені у документах: рахунок, видаткова накладна, податкова накладна.

Відповідно до п. 2.2. договору постачання № 1901/01 від 21.01.2019 року кількість та вага товару, що поставляється визначається: - рахунком; - видатковою накладною.

Згідно п. 3.1. договору продавець зобов`язується поставляти товар окремими партіями в кількості і асортименті, визначених у Заявках - замовленнях покупця, які покупець надсилає за 30 (тридцять) календарних днів до дати відвантаження товару.

Пунктом 4.4. договору постачання № 1901/01 від 21.01.2019 року встановлено, що загальна вартість договору складається з сум вартостей товару, що поставляється продавцем покупцю протягом строку дії цього договору згідно з рахунками-фактури та видатковими накладними.

Покупець проводить оплату за поставлений товар на умовах реалізації продукції, після остаточного погодження ціни на товар, що безпосередньо пов`язано з якістю товару. Датою платежу вважається дата зарахування коштів на рахунок продавця (п.п. 5.1., 5.2. договору постачання № 1901/01 від 21.01.2019 року).

Пунктом 9.1. сторонами погоджено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2019 року.

При цьому, відповідно до п. 9.2. договору постачання № 1901/01 від 21.01.2019 року жодна із сторін не має права (забороняється) передавати свої права за договором третій стороні без письмової згоди іншої сторони.

Згідно п. 9.4. договору всі зміни і доповнення до даного договору дійсні при умові, якщо вони здійснені в письмовій формі і підписані уповноваженими особами обох сторін. Зміни кількості, термінів поставки та показників якості окремого товару, асортименту, цін можуть узгоджуватися сторонами шляхом укладання додатків до даного договору.

Вказаний договір підписано сторонами та скріплено їх печатками без застережень та зауважень.

Інших письмових документів на підтвердження наявних між сторонами господарських правовідносин у галузі постачання товарів, як то - рахунків, довіреностей, транспортних накладних тощо, а також доказів оплати відповідачем за первісним позовом у повному обсязі вартості отриманого за видатковими накладними товару будь-кому з учасників справи матеріали не містять.

Предметом спору у даній справі є наявність або відсутність підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ", м. Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Гемопласт» заборгованості за поставлені Акціонерним товариством «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» товари у нарахованій позивачем за первісним позовом сумі, а також наявність підстав для визнання договору про відступлення права вимоги (цесія) від 14.12.2021 року, укладеного між Акціонерним товариством «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Гемопласт» недійсним.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви прийняття аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського Кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

У відповідності до приписів ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За положеннями ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу (ч. 1 ст. 673 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 689 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Частина 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлює, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, судами першої та апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що між Акціонерним товариством "Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів "Гемопласт", м. Білгород-Дністровський, Одеська обл. та відповідачем за первісним позовом по справі існують договірні господарські відносини щодо поставки товару, що підтверджується наявними у справі видатковими накладними: №18 від 22.01.2019 року, за відомостями у якій постачальником є Публічне акціонерне товариство «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт»; одержувачем - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ»; поставка товару на загальну суму 113400,00 грн. з ПДВ; № 78 від 20.02.2019 року - Публічне акціонерне товариство «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» поставило Товариству з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» товар на суму 122850,00 грн. з ПДВ; № 79 від 20.02.2019 року, з якої вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» поставило Товариству з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» товар на суму 66500 грн. 03 коп. з ПДВ. Крім того, в матеріалах справи є договір постачання від 21.01.2019 року № 1901/01 підписаний у письмовому вигляді між Публічним акціонерним товариством «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» (покупець), відповідно до п. 1.1. якого продавець поставляє, а покупець приймає полімерні матеріали (товар), що є залишками основного виробництва в кількості та асортименті, що визначені у документах: рахунок, видаткова накладна, податкова накладна.

У первісних позовних вимогах позивач за первісним позовом наполягає на тому, що заборгованість, яка виникла у відповідача за первісним позовом, нарахована на підставі видаткової накладної №18 від 22.01.2019 року про поставку первісним кредитором до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» товару на суму 113 400,00 грн.; видаткової накладної №78 від 20.02.2019 року про поставку первісним кредитором до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» товару на суму 122 850,00 грн.; видаткової накладної №79 від 20.02.2019 року про поставку первісним кредитором до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» товару на суму 66 500,03 грн., яка частково була погашена боржником та залишок непогашеної заборгованості становить 277350 грн. 03 коп.

При цьому, позивач за первісним позовом зазначив вказані вище накладні, як підставу заявленого позову, і те,що вони є укладенням між Публічним акціонерним товариством «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» договору поставки у спрощений спосіб, що заперечується відповідачем за первісним позовом, який вважає, що вказані накладні було укладено на виконання договору постачання від 21.01.2019 року №1901/01.

Відтак, задля встановлення наявності або відсутності підстав для розмежування правовідносин сторін за первісним позовом у господарських зобов`язаннях щодо поставки товару, колегія суддів зазначає таке.

Частиною 1 ст. 181 Господарського кодексу України установлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. При цьому допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У свою чергу, з урахуванням наведених положень Господарського кодексу України щодо правового регулювання правил укладення договорів Цивільним кодексом України, суд зазначає, що згідно з положеннями ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, а за змістом статті 639 Цивільного кодексу України: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина 1); якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2).

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що між суб`єктами господарської діяльності можуть укладатися господарські договори як у письмовій формі шляхом складення єдиного документу за підписом обох сторін (у тому числі у спрощеній формі), так і усній.

У справі, що переглядається, наявні ознаки правовідносин, які виникли на підставі договору поставки, укладеного у спрощений спосіб, а не на підставі договору поставки у письмовій формі шляхом складення єдиного документу, як помилково визначив суд першої інстанції.

Вказане підтверджується наступним.

Так, з матеріалів справи, зокрема зі спірних накладних вбачається, що підставою для поставки товару є Лист (дозвіл голови правління) та здійснено таку поставку на підставі доручення №1 від 20.01.2019 року. При цьому, з виписок за рахунками позивача за первісним позовом вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» сплатило на користь Публічного акціонерного товариства «Гемопласт» 18.02.2019 року грошові кошти в розмірі 10400,00 грн. та 01.03.2019 грошові кошти в розмірі 15000,00 грн., та у графі «Призначення платежу» вказано, що платіж здійснено згідно видаткової накладної № 18 від 22.01.2019 року. Тобто, фактично, підставою для часткової оплати за поставлений товар для відповідача стала саме накладна № 18 від 22.01.2019 року, а не договір постачання від 21.01.2019 року №1901/01. Таким чином, зважаючи на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач за первісним позовом вчиненням конклюдентних дій фактично підтвердив укладення договору постачання товару у спрощеній формі шляхом отримання товару від позивача саме на підставі тих видаткових накладних, які визначені в якості підстави позовних вимог.

При цьому, апеляційний суд констатує, що з моменту отримання товару відповідачем за накладними відбувся акцепт оферти, тобто укладення договору з відповідними правовими наслідками щодо підтвердження його істотних умов.

Проте, заперечуючи проти наведеного, позивач за зустрічним позовом наголосив, що спірна поставка відбувалася саме в рамках договору постачання від 21.01.2019 року №1901/01.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що за загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обов`язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Так, з умов договору постачання від 21.01.2019 року №1901/01 колегією суддів вбачається, що продавець поставляє, а покупець приймає полімерні матеріали (товар), що є залишками основного виробництва в кількості та асортименті, що визначені у документах: рахунок, видаткова накладна, податкова накладна.

Тобто, умовами вказаного вище договору передбачено, що відомості про товар, який є залишком основного виробництва повинні бути відображені у рахунках, видаткових накладних, податкових накладних, які повинні були свідчити як щодо обумовлення сторонами істотних умов договору цими документами, так і конкретного та реального виконання вказаного договору.

Відповідно до п. 2.2. договору постачання № 1901/01 від 21.01.2019 року кількість та вага товару, що поставляється визначається: - рахунком; - видатковою накладною.

Згідно п. 3.1. договору продавець зобов`язується поставляти товар окремими партіями в кількості і асортименті, визначених у Заявках - замовленнях покупця, які покупець надсилає за 30 (тридцять) календарних днів до дати відвантаження товару.

Пунктом 4.4. договору постачання № 1901/01 від 21.01.2019 року встановлено, що загальна вартість договору складається з сум вартостей товару, що поставляється продавцем покупцю протягом строку дії цього договору згідно з рахунками-фактури та видатковими накладними.

Проте, на підтвердження виконання вказаних умов договору та на підтвердження реальності фінансових операцій, реєстрації податкових накладних за ним, відповідачем за первісним позовом ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано жодного належного та допустимого доказу, окрім копії самого договору.

Вказане дає суду апеляційної інстанції підстави вважати, що договір постачання товару № 1901/01 від 21.01.2019 року між позивачем та відповідачем - 2 за зустрічним позовом був ними підписаний, але він не може вважатися укладеним належним чином, бо позивач за зустрічним позовом не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції докази узгодження сторонами за договором його істотних умов в частині постачання товару, як то - конкретного найменування товару, його кількості, ціни тощо, які за умовами договору повинні були бути визначені у видаткових накладних, рахунках та податкових накладних. При цьому, ці документи в такому випадку крім функцій первинних документів,що свідчать про здійснення сторонами господарських операцій, повинні були в обов`язковому порядку мати реквізити щодо їх відношення до цього договору в якості його додатків. До того ж, жодних дій сторонами на його виконання як то постачання товару, здійснення оплати за ним, здійснено не було і доказів протилежного позивачем за зустрічним позовом суду не надано.

За положенням ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо буде доведено, що спірний договір його сторонами виконується, це виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.10.2018 року у справі №922/189/18, від 06.11.2018 року у справі №926/3397/17, від 09.04.2019 року у справі №910/3359/18, від 29.10.2019 року у справі №904/3713/18, від 19.02.2020 року у справі №915/411/19.

Аналогічної правової позиції також дійшов Верховний Суд України в постановах від 23.09.2015 року у справі № 914/2846/14 та від 06.07.2016 року у справі № 914/4540/14.

Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами. Та, навпаки, якщо спірний договір жодним чином не виконано сторонами, такий договір має ознаки неукладеного, оскільки, зі змісту наданого відповідачем за первісним позовом договору вбачається, що в його тексті відсутні відомості про товар, тобто не було визначено найменування товару, його кількість, ціна та вартість, причому про форму узгодження цих істотних умов договору сторони домовилися у вигляді накладних, які в даному випадку повинні були бути невід`ємною частиною договору, а не просто первинними документами, що підтверджують факт здійснення сторонами господарських операцій з постачання конкретної партії товару.

До того ж, при підписанні договору сторони домовились про визначення його істотних умов, зокрема, у накладних. Тому ці документи мають подвійну правову природу, тобто і як первинні документи, що свідчать про здійснення сторонами конкретних господарських операцій, і як доповнення до договору в якості специфікацій, що повинні бути оформленими відповідно до вимог чинного законодавства України: містити посилання на договір, підписи уповноважених осіб, які підписували сам текст договору або мають повноваження на підписання таких документів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що доказів фактичного узгодження сторонами предмету договору постачання № 1901/01 від 21.01.2019 року шляхом підписання видаткових накладних в матеріалах справи немає, оскільки надані позивачем за первісним позовом видаткові накладні не містять в собі доказів їх відношення саме до вказаного вище договору постачання, який визначений позивачем за зустрічним позовом як підстава його позову. Сторонами не здійснено ніяких конклюдентних дій, які б свідчили про фактичне виконання саме цієї письмової форми правочину. Проте, для того, щоб договір юридично відбувся, сторони повинні узгодити всі його істотні умови. Якщо відсутня хоча б одна істотна умова, весь договір є неукладеним, тобто таким, що взагалі не відбувся, а отже, саме він не може породжувати господарські зобов`язання. Так, у видаткових накладних та виписках по рахунках позивача за первісним позовом відсутні посилання на цей договір. Навпаки, відповідач за первісним позовом при здійсненні перерахування грошових коштів посилався саме на накладні, які є в матеріалах справи і також вказані в якості підстави позову позивачем за первісним позовом.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що здійснення поставки, що підтверджується вказаними вище накладними, відбувалося в рамках договору постачання № 1901/01 від 21.01.2019 року є помилковим, оскільки на підтвердження цих обставин відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) будь-яких інших доказів, ніж текст самого договору, суду взагалі не надано.

Таким чином, з огляду на зазначене вище, судова колегія зазначає про передчасність висновку суду першої інстанції про відсутність правових підстав для прийняття доводів первісного позивача про те, що спірні правовідносини сторін базуються саме на укладеному між сторонами договору постачання у спрощеній формі та договору цесії.

Більш того, за наявним у матеріалах справи договором про відступлення права вимоги (цесія) від 14.12.2021 року, укладеним між Акціонерним товариством «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Гемопласт», за яким в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає новому кредиторові, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредиторові, новий кредитор, набуває право вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» належного виконання обов`язку в сумі 277 350 грн. 03 коп. щодо оплати отриманого товару за: видатковою накладною №18 від 22.01.2019 року про поставку первісним кредитором до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» товару на суму 113 400,00 грн.; видатковою накладною №78 від 20.02.2019 року про поставку первісним кредитором до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» товару на суму 122 850,00 грн.; видатковою накладною №79 від 20.02.2019 року про поставку первісним кредитором до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» товару на суму 66 500,03 грн. та який оскаржується відповідачем за первісним позовом, колегією суддів також встановлено, що підставами для відступлення прав вимоги у даному випадку також були спірні видаткові накладні, а не укладений між Публічним акціонерним товариством «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» договір постачання № 1901/01 від 21.01.2019 року.

У Цивільному кодексі України, як вбачається зі змісту його ст. 512 проведено визначення правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги (цесія).

При цьому, під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги та метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно.

Тобто, за вимогами ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст. 513 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, з огляду на те, що апеляційним судом під розгляду справи було встановлено, що між сторонами по справі за первісним позовом було укладено договір поставки у спрощений спосіб, що підтверджується первинними документами - спірними накладними, виписками по рахунку позивача за первісним позовом, колегія суддів зазначає, що право вимоги первісного позивача до відповідача про стягнення заборгованості за поставлений товар є законним та обґрунтованим, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ», яке ані суду апеляційної інстанції, ані суду першої інстанції не підтвердило під час розгляду справи здійснення повної оплати за господарськими зобов`язаннями у сфері постачання товару, з огляду на що первісні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Гемопласт» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» заборгованості за поставлений товар у розмірі 277350 грн. 03 коп. потребують задоволення, а рішення місцевого господарського суду в цій частині - скасування.

Щодо зустрічних позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 2 ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зазначена норма кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, згідно з якою господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї з сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Частиною 1, 3 ст. 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Виконання господарського зобов`язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов`язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов`язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у ст. 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону визначені параграфом 2 глави 16 Цивільного кодексу України.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Тобто для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 року у справі №916/1171/18, від 14.11.2018 року у справі № 910/8682/18, від 30.08.2018 року у справі №904/8978/17, від 04.03.2019 року у справі № 5015/6070/11, від 10.09.2019 року у справі №9017/317/19, від 09.07.2019 у справі № 903/849/17.

Так, судом апеляційної інстанції раніше вже було встановлено, що між відповідачами за зустрічним позовом було укладено договір про відступлення права вимоги (цесія) від 14.12.2021 року, за яким новий кредитор, набуває право вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» належного виконання обов`язку в сумі 277 350 грн. 03 коп.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ», м. Одеса вважає вказаний договір недійсним, з чим помилково погодився також суд першої інстанції під час постановлення оскаржуваного рішення, оскільки на думку позивача за зустрічним позовом та суду, відповідачами за зустрічним позовом укладено вказаний вище договір всупереч п. 9.2. договору постачання № 1901/01 від 21.01.2019 року, яким жодна із сторін не має права (забороняється) передавати свої права за договором третій стороні без письмової згоди іншої сторони.

Проте, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не погоджується з такою позицією Господарського суду Одеської області у зв`язку із тим, що під час перегляду оскаржуваного рішення місцевого господарського суду встановлено обставини наявності у відповідача - 2 та позивача за зустрічним позовом господарських правовідносин з поставки товару у спрощеній формі, тоді як доказів укладення та виконання договору постачання № 1901/01 від 21.01.2019 року, підписаного сторонами в письмовому вигляді суду надано не було. При цьому, первісний позов ґрунтується саме на правовідносинах сторін, які виникли на підставі договору поставки, укладеного у спрощеній формі, який, в свою чергу, не передбачає заборони передачі права вимоги за наявності заборгованості боржника третій особі.

Більш того, 15.12.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Гемопласт» звернулось листом № 508 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» у якому повідомляв останнього про зміну кредитора за його заборгованістю та просив відповідача за первісним позовом про сплату заборгованості за поставлений згідно вказаних видаткових накладних товар в сумі 277350 грн. 03 коп., посилаючись на договір про відступлення права вимоги (цесія) від 15.12.2021 року. Вказане повідомлення отримане відповідачем за первісним позовом 22.12.2021 року, про що свідчить роздруківка з сайту «Укрпошти» за трек - номером 666. Проте, будь-яких заперечень з цього приводу відповідач за первісним позовом кредитору не пред`являв.

З огляду на вказане, колегія суддів зазначає про відсутність правових підстав для визнання договору про відступлення права вимоги (цесія) від 14.12.2021 року, укладеного між Акціонерним товариством «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Гемопласт», за яким в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступив новому кредиторові, а новий кредитор набув право вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ» належного виконання обов`язку в сумі 277 350 грн. 03 коп. щодо оплати отриманого товару за видатковими накладними, вказаними вище.

Відтак, рішення суду першої інстанції в частині визнання договору про відступлення права вимоги недійсним також підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.

Відповідно до ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.

Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що аргументи, викладені в апеляційній скарзі, знайшли свої підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції без належного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, що призвело до прийняття судом першої інстанції невірного висновку про задоволення зустрічних позовних вимог та відмову у задоволенні первісних позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "Гемопласт", м. Білгород-Дністровський, Одеська обл. потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 23.06.2022 року у справі №916/36/22 потребує скасування з прийняттям нового рішення про задоволення первісних позовних вимог та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на відповідача за первісним позовом.

Щодо клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ", м.Одеса про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "Гемопласт", м. Білгород-Дністровський, Одеська обл. витрат на правничу допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції у розмірі 60000 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Відтак, з огляду на те, що за наслідками перегляду справи №916/36/22 колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення первісних позовних вимог, підстави для відшкодування Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "Гемопласт", м. Білгород-Дністровський, Одеська обл. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ", м.Одеса витрат на правничу допомогу у заявленому ним розмірі відсутні, з огляду на що, вказане вище клопотання відповідача за первісним позовом задоволення не потребує.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "Гемопласт", м. Білгород-Дністровський, Одеська обл. на рішення Господарського суду Одеської області від 23.06.2022 року у справі №916/36/22 - задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 23.06.2022 року у справі №916/36/22 - скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "Гемопласт", м. Білгород-Дністровський, Одеська обл. до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ", м. Одеса про стягнення 277350 грн. 03 коп. - задовольнити.

Відмовити у зустрічних позовних вимогах Товариства з обмеженою відповідальністю "ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ", м. Одеса до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "Гемопласт", м. Білгород-Дністровський, Одеська обл. та Акціонерного товариства "Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів "Гемопласт", м. Білгород-Дністровський, Одеська обл. про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ" (65039, Одеська область, місто Одеса, Проспект Гагаріна, 12, корпус А, офіс 411, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "Гемопласт" (67700, Одеська область, місто Білгород - Дністровський, вулиця Маяковського, 57, офіс 1, ) заборгованість за поставку товару у розмірі 277350 грн. 03 коп., судовий збір за подання позовної заяви до суду першої інстанції у розмірі 4160 грн. 25 коп., судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 9961 грн. 88 коп.

Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ПДНА-КЕМИКАЛ-ЮГ", м.Одеса про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "Гемопласт", м. Білгород-Дністровський, Одеська обл. витрат на правничу допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції у розмірі 60000 грн.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 22.09.2022 року.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2022 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Я.Ф. Савицький
Н.М. Принцевська