РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.09.2022Справа № 910/16665/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., за участі секретаря судового засідання Старовойтова Є. А., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРУБ-ІНЖБУД" (вул. Мельникова, 12, Київ, 04050, )

до Міністерства юстиції України (вул. Городецького 13, Київ, 01001, )

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне підприємство "Селтік" (вул. Магнітогорська, буд. 1, місто Київ, 02094, );

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

про скасування наказу

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРУБ-ІНЖБУД" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач) про скасування наказу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом відповідача від 01.10.2021 №3473/5 на підставі висновку Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України від 16.09.2021 за результатами розгляду скарги Приватного підприємства "Селтік" від 18.03.2021 скасовано рішення від 16.04.2018 №40652282, прийняте державним реєстратором Київської філії комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Янчук Світланою Василівною, однак вказаний наказ прийнятий з порушеннями Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, чим порушено право власності позивача на нежиле приміщення хімічного цеху (в літ. "Е") за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 46.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17.11.2021, залучено до участі у справі Приватне підприємство "Селтік" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

11.09.2021 до відділу діловодства суду від Міністерства юстиції України надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти доводів позивача, вважає їх необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки наказ Міністерства Юстиції України від 01.10.2021 №3473/5 про часткове задоволення скарги Приватного підприємства "Селтік" та скасування рішення від 16.04.2018 №40652282, прийняте державним реєстратором Київської філії комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Янчук Світлани Василівни прийнятий правомірно, при цьому скаржником дотримано строк звернення зі скаргою в частині задоволених вимог, та на момент розгляду скарги були відсутні судові провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами з такого самого предмета і підстави.

17.11.2021 до відділу діловодства суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява про залучення останньої у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

У підготовчому засіданні 17.11.2021 судом оголошено перерву до 02.12.2021.

23.11.2021 до відділу діловодства суду від Міністерства юстиції України надійшла заява про долучення додаткових доказів.

01.12.2021 до відділу діловодства суду представником ОСОБА_1 надійшли пояснення до заяви про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

02.12.2021 до відділу діловодства суду представником Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРУБ-ІНЖБУД" подано заперечення на заяву ОСОБА_1 про залучення третьої особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 продовжено строки підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 23.12.2021, залучено ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

23.12.2021 до відділу діловодства суду представником ОСОБА_1 подано клопотання про долучення до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 23.12.2021 представником позивача до відділу діловодства суду подано пояснення щодо правомірності звернення з даним позовом до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 підготовче засідання відкладено на 20.01.2022.

23.12.2021 до відділу діловодства суду представником ОСОБА_1 подано клопотання про витребування доказів.

20.01.2022 до відділу діловодства суду представником ОСОБА_1 подано пояснення на позовну заяву, у якій третя особа зазначає, що ПП "Селтік" дотримано строк звернення зі скаргою до Міністерства юстиції України, оскільки до цього часу скаржник не знала та не могла знати про винесене рішення державним реєстратором Київської філії комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Янчук Світланою Василівною, при цьому позивач в особі ПП "Селтік" в адміністративній справі №826/9296/18 не представляв інтереси засновника ОСОБА_1 , та діяв самостійно через директора; судові рішення, на які посилається позивач, не містять встановлених фактів, які виключали можливість задоволення скарги та прийняття наказу від 01.10.2021 №3473/5.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2022, відкладено підготовче засідання на 10.02.2022, задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів, витребувано у Деснянського районного суду міста Києва: журнал допиту свідка у кримінальному провадженні №1кс-3660/18 від 16.11.2018 та ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 18.10.2021 у справі №754/14552/18 у якості виготовлених копій, засвідчених належним чином.

26.01.2022 до відділу діловодства суду від ОСОБА_1 надійшли доповнення до пояснень від 20.01.2022 на позовну заяву, де уточнено, що скарга подана через 36 днів від дати, коли стало відомо про порушення прав ОСОБА_1 як співвласниці ПП "Селтік", при цьому скасоване рішення державного реєстратора Янчук С.В. №40652282 Колегією Міністерства юстиції України не розглядалося, також у судових справах №910/2468/19, №91/368/14, 826/4261/14, 826/9296/18, 826/26802/15 не встановлено жодних фактів щодо рішення державного реєстратора Янчук С.В. №40652282.

08.02.2022 на електронну пошту суду від Деснянського районного суду міста Києва надійшли докази, витребувані ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу №910/16665/21 до розгляду по суті на 10.03.2022.

23.02.2022 до відділу діловодства суду від Деснянського районного суду міста Києва надійшли докази, витребувані ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2022, що раніше надійшли на електронну пошту суду.

Судове засідання, призначене на 10.03.2021 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Ягічевої Н.І. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2022 розгляд справи по суті призначено на 06.07.2022.

У судовому засіданні 06.07.2022 оголошено перерву розгляду справи по суті до 10.08.2022.

Судове засідання, призначене на 10.08.2022 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Ягічевої Н.І. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.06.2022 розгляд справи по суті призначено на 14.09.2022.

02.09.2022 на електрону пошту суду від ліквідатора Приватного підприємства "Селтік" надійшов лист, у якому третя особа просила проводити розгляд справи, призначений на 14.09.2022, за відсутності представника третьої особи-1.

У судове засідання 14.09.2022 прибули представники позивача, відповідача та третьої особи-2.

У судовому засіданні 14.09.2022 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, в свою чергу представники відповідача та третьої особи-2 проти задоволення позову заперечили, просили відмовити.

У судовому засіданні 14.09.2022 оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва.

ВСТАНОВИВ:

16.04.2018 державним реєстратором Київської філії комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Янчук Світланою Василівною прийнято рішення №40652282, яким скасовано право власності Приватного підприємства "Селтік" на об`єкт нерухомого майна - нежилого приміщення хімічного цеху (в літ. "Е") за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 46 на підставі заяви заяви ПАТ "БГ "БАНК" від 16.04.2018 №570.

Згідно розділу 1 "Загальні положення" Статуту Приватного підприємства "Селтік" Власником підприємства є, зокрема: ОСОБА_1 .

18.03.2021 учасниця (співвласниця) Приватного підприємства "Селтік" Красікова Наталія Вадимівна від імені юридичної особи звернулась до Міністерства юстиції України зі скаргою (вх. №10107-33-21) на реєстраційні дії, проведені державним реєстратором, у якій, зокрема, просила провести перевірку правомірності рішення, прийнятого державним реєстратором Київської філії комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Янчук Світланою Василівною №40652282 від 16.04.2018 про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно - нежиле приміщення хімічного цеху, зазначеного під літерою "Е", загальною площею 13 491, 30 кв. м., за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 46 за ПП "Селтік" та скасувати зазначене рішення.

На підставі висновку Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 16.09.2021 прийнято рішення, оформлене наказом від 01.10.2021 №3473/5, яким скаргу Приватного підприємства "Селтік" від 18.03.2021 задоволено частково, скасовано рішення від 16.04.2018 №40652282, прийняте державним реєстратором Київської філії комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Янчук Світланою Василівною.

Позивач, посилаючись на те, що Приватним підприємством "Селтік" порушений строк звернення зі скаргою, встановлений ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-IV, при цьому, скаржник вже у 2018 році та на початку 2021 року звертався з аналогічними скаргами, за результатами яких було відмовлено (накази Міністерства юстиції України №2368/7 від 11.07.2018 та №972/7 від 26.03.2021), крім того скаржник, не погоджуючись із казаними реєстраційними діями також звертався до суду з позовами у справах №910/2468/19, №911/3668/14, №826/4261/14, 826/9296/18, №826/26802/15, за результатами яких у задоволенні позову відмовлено/закрито провадження у справі.

В той же час, позивач зазначає, що є добросовісним набувачем нерухомого майна: нежиле приміщення хімічного цеху (в літ. "Е") за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 46, яке було придбано на відкритому аукціоні, проведеним Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, за відплатним договором у належного власника.

Відповідач та третя особа, в свою чергу, заперечили проти позовних вимог, з підстав того, що оскаржуваний наказ прийнятий відповідно до вимог чинного законодавства та із встановленням обставин, що є підставами для скасування рішення державного реєстратора, при цьому скаржником дотримано строк звернення зі скаргою в частині задоволених вимог, та на момент розгляду скарги були відсутні судові провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами з такого самого предмета і підстави.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону).

За приписами частини 1 статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон), у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до статті 6 Закону, організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб`єкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав врегульовано приписами статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до частини 1 вищевказаної статті, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю (частина 3 статті 37 Закону).

У частині 5 вказаної статті зазначено, що скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити: 1) повне найменування (ім`я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім`я) представника скаржника, якщо скарга подається представником; 2) реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується; 3) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника; 4) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 5) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складання скарги.

Відповідно до частини 6 статті 37 Закону за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: 1) відмову у задоволенні скарги; 2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги; б) скасування рішення про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; в) виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; в-1) усунення порушень, допущених державним реєстратором, з визначенням строків для виконання наказу; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України; є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю. Рішення, передбачені підпунктами "а", "ґ" і "е" пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України. У рішенні Міністерства юстиції України чи його територіального органу за результатами розгляду скарги можуть визначатися декілька шляхів задоволення скарги.

Згідно з ч. 8 зазначеної статті Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо: 1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті; 2) на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується; 3) наявна інформація про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з того самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін; 4) наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав; 5) є рішення цього органу з того самого питання; 6) в органі розглядається скарга з цього питання від того самого скаржника; 7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень; 8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги; 9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу; 10) державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства.

Приписами пункту 8 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1128 від 25.12.2015, у разі коли під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації відповідно до пункту 5 цього Порядку не виявлено підстав для відмови в її задоволенні чи підстав для пересилання її за належністю, Мін`юст чи відповідний територіальний орган здійснює колегіальний розгляд такої скарги на предмет наявності (відсутності) порушень закону в рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту, що оскаржуються.

Відповідно до пункту 13 зазначеного Порядку за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи: 1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту; 2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

Пунктом 14 вказаного Порядку передбачено, що за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

Як зазначалося вище, як на одну підстав для відмови у задоволенні скарги позивач посилається на пропущення Приватним підприємством "Селтік" строку звернення зі скаргою, передбаченого ч. 3. ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Аналіз вказаної норми дозволяє дійти висновку, що для цілей обчислення строку оскарження рішень, дій чи бездіяльності поряд з об`єктивним критерієм (дата прийняття рішення) ураховується також суб`єктивний критерій (коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав рішеннями, діями чи бездіяльністю).

Під можливістю довідатися про порушення права в цьому випадку необхідно розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні рішення, дії, чи бездіяльність.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.12.2021 у справі №420/3933/20.

При цьому, в статті 2, 13 Господарського процесуального кодексу України закріплений принцип змагальності господарського судочинства, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Дослідивши надані позивачем докази, суд вважає недоведеним факт обізнаності Красікової Наталії Вадимівни як співвласниці Приватного підприємства "Селтік" зі здійсненням реєстраційних дій 16.04.2018 державним реєстратором Київської філії комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Янчук Світланою Василівною рішення №40652282 або можливості дізнатися про такі обставини з 2018 року.

Із рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.09.2018 у справі №826/9296/18 за позовом Приватного підприємства "СЕЛТІК" до Реєстратора Київської філії Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Янчук Світлани Василівни; третя особа Публічне акціонерне товариство "БГ Банк"; Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРУБ-ІНЖБУД"; Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішень від 12.02.2018 жодним чином не вбачається обізнаність ОСОБА_1 щодо рішення №40652282.

При цьому, відповідно до п. 3.3. Статуту Приватного підприємства "Селтік" підприємство не відповідає за зобов`язаннями власника, а власник не несе відповідає по зобов`язанням підприємства. Згідно з пунктом 3.4. цього статуту власник підприємства відповідає за зобов`язаннями підприємства в межах своїх вкладів до статутного фонду підприємства.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено пропущення ОСОБА_1 , як співвласницею Приватного підприємства "Селтік" пропущення строку, встановленого частиною 3 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Не заслуговують на увагу і доводи позивача щодо повторного звернення зі скаргою, оскільки матеріалами справи не підтверджено факт оскарження раніше рішення державного реєстратора Київської філії комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Янчук Світланою Василівною за №40652282, в тому числі згідно наказів №2368/7 від 11.07.2018 та №972/7 від 26.03.2021.

Так само зміст наданих позивачем рішень та постанов у справах №910/2468/18, №911/368/14, №826/4261/14, №826/9296/18, №826/26802/15 не свідчить про встановлення судами під час розгляду даних справ обставин, що виключали можливість часткового задоволення відповідачем скарги від 18.03.2021.

Так, за результатами вивчення матеріалів скарги Приватного підприємства "Селтік" (подавної від імені юридичної особи учасницею (співзасновницею) ОСОБА_1 від 18.04.2021, формуючи висновок від 19.03.2021, Центральна колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України (далі - Колегія), виходила з наступного.

Колегією встановлено, що оскаржуваним рішенням-2 державним реєстратором Янчук С.В. було скасовано право власності скаржника на підставі заяви ПАТ "БГ "БАНК" від 16.04.2018 №570, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В. щодо скасування рішення про державну реєстрацію та відновлення права власності "БГ "БАНК".

Частиною першою статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон) державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 частини третьої статті 10 Закону передбачено, що у випадку, коли державний реєстратор, зокрема перевіряє документи на наявність підстав для відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідне рішення.

Пунктом 4 частини першої статті 24 Закону визначено, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це є підставою для відмови у державній реєстрації прав.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав (абзац перший частини другої статті 24 Закону).

Таким чином, державний реєстратор Янчук С.В. прийняла оскаржуване рішення-2 на підставі заяви, яка не давали змоги встановити підстав для скасування права власності скаржника на нежитлове приміщення.

З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованим висновок висновку Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України від 16.09.2021 про те, що оскаржуване рішення-2 (№40652282) підлягає скасуванню, оскільки прийнято державним реєстратором Янчук С.В. з порушенням вимог пункту 2 частини третьої статті 10, пункту 4 частини першої, частини другої статті 24 та частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Крім того, суд враховує результати допиту свідка у справі Деснянського районного суду м. Києва 1-кс/754/3660/18 №754/14552/18 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Так у журналі судового засідання від 16.11.2018 зазначено, що на питання: "Чи працювали Ви коли-небудь державним реєстратором?" надано відповідь: "ніколи не працювала державним реєстратором" на питання: "Чи отримували Ви в Акредитованому центрі сертифікації ключів електронний цифровий підпис?" надано відповідь: "Ні, не отримувала", на питання: "Чи маєте Ви доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно? Якщо так, то який саме?" надано відповідь: "Не маю", на питання: "Чи вчиняли Ви реєстраційні дії відносно об`єктів нерухомого майна відповідно до ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" упродовж 2017-2018 років?" надано відповідь: "Ні, ніколи".

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд дійшов висновку, що рішення відповідача, оформлене наказом від 01.10.2021 №3473 в частині скасування рішення від 16.04.2018 №40652282, прийнятого державним реєстратором Київської філії комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Янчук Світланою Василівною, прийнято у відповідності до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч 1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що наказ Міністерства юстиції України від 01.10.2021 №3473/5 є незаконним та прийнятим з порушенням законодавства.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача у повному обсязі.

Керуючись ст. 86, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 03.10.2022

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА