РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.09.2022Справа № 910/3137/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Мандриченка О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

справу № 910/3137/22

За позовом Фізичної особи-підприємця Міщенко Вероніки Олексіївни

до Фізичної особи-підприємця Євлаха Володимира Володимировича

про стягнення 31 183,69 грн

без повідомлення учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Міщенко Вероніка Олексіївна звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Євлаха Володимира Володимировича про стягнення 31 183,69 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язання з оплати вартості поставленого товару на підставі договору №1010 від 22.10.2021, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 27 541,17 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 956,22 грн, 3% річних у розмірі 222,91 грн та пеню у розмірі 1 463,39 грн.

Ухвалою суду від 24.05.2022 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Надано відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів, з дати отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача є: Україна, 02154, м. Київ, вул. Янтарна, 5, кв. 51.

На вказану адресу судом, відповідно до вищевказаних вимог процесуального закону, було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі від 24.05.2022 з метою повідомлення відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та про його право подати, зокрема, відзив на позовну заяву.

Відповідач ухвалу суду від 24.05.2022, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 03.06.2022, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 917.

Відповідач своїм правом на подання відзиву у визначений судом строк не скористався, відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.10.2021 між Фізичною особою-підприємцем Міщенко Веронікою Олексіївною (далі - позивач, продавець) та Фізичною особою-підприємцем Євлах Володимиром Володимировичем (далі - відповідач, покупець) укладено договір №1010 купівлі-продажу товарів (далі - договір).

Пунктом 1.1. договору передбачено, що продавець зобов`язується поставляти та передавати на умовах та у встановлений даним договором строк у власність покупцю товари у відповідності до рахунків-фактур та видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що покупець зобов`язується приймати товар на умовах, передбачених цим договором, та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що продавець протягом дії цього договору передає товар партіями відповідно до отриманих замовлень покупця. Замовлення можуть надаватись продавцю усно, засобами телефонного зв`язку, або письмово, факсимільним зв`язком, електронною поштою, особисто або у інший спосіб, прийнятий сторонами. Виставлення рахунку на товар продавцем є підтвердженням відповідного замовлення покупця та прийняття його до виконання на умовах, передбачених договором та відповідним замовленням.

У пункті 2.2. договору сторони передбачили, що товар за цим договором поставляється на умовах DDP Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «ІНКОТЕРМС» в редакції 2010 року. Поставка товару здійснюється на склад продавця за адресою: м. Київ, «____». Сторони можуть узгодити інше місце доставки по кожному конкретному замовленню.

Факт отримання товару уповноваженим представником покупця у пункті поставки підтверджується підписанням сторонами відповідної накладної на товар (пункт 2.3. договору).

Пунктом 4.3. договору визначено, що оплата за поставлену партію товару здійснюється покупцем шляхом здійснення 100% оплати вартості товару на поточний рахунок продавця, на підставі відповідної видаткової накладної, протягом 14 банківських днів з моменту отримання відповідної партії товару.

Відповідно до пункту 7.1.,7.2. договору, строк дії договору починає свій перебіг з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2022 включно, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку відсутності відповідного повідомлення однієї зі сторін про намір припинити договірні відносини, що має бути подане за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, на тих самих умовах.

Станом на дату розгляду справи доказів розірвання договору, сторонами не надано.

На підтвердження поставки товарів, продавцем надано до матеріалів справи видаткові накладні: № 1016 від 04.11.2021 на суму 5721,53 грн; № 985 від 05.11.2021 на суму 1556,87 грн; № 1030 від 06.11.2021 на суму 2787,39 грн; № 1173 від 22.11.2021 на суму 3598,15 грн; № 1192 від 24.11.2021 на суму 6850,93 грн; №1215 від 26.11.2021 на суму 6270,56 грн; № 1237 від 28.11.2021 на суму 5482,13 грн; № 1321 на 06.12.2021 на суму 6491,78 грн; № 18 від 10.12.2021 на суму 6756,60 грн; № 181 від 16.12.2021 на суму 2000,00 грн; № 218 від 21.12.2021 на суму 7710,41 грн; № 18 від 20.01.2022 на суму 6151,30 грн; № 57 від 25.01.2022 на суму 7874,86 грн; № 82 від 29.01.2022 на суму 5166,23 грн.

Загальна сума поставленого товару складає 74 418,74 грн.

В матеріалах справи містяться копії платіжних доручень: № 739 від 16.11.2021 на суму 7278,40 грн з призначенням платежу «за товар зг.накл.№1016,985»; №746 від 29.11.2021 на суму 5528.54 грн з призначенням платежу «за товар зг.накл.№1030 від 06.11.21, №1173 від 22.11.2021»; №750 від 06.12.2021 на суму 6850,93 грн з призначенням платежу «за товар зг.накл.№1192 від 24.11.21»; №753 від 13.12.2021 на суму 6270,56 грн з призначенням платежу «за товар зг.накл.№1215 від 26.11.21»; № 756 від 20.12.2021 на суму 2482,13 грн з призначенням платежу «за товар зг.накл.№1237 від 28.11.21»; №764 від 17.01.2022 на суму 1500,00 грн з призначенням платежу «за товар зг.накл.№1237 від 28.11.21»; № 769 від 26.01.2022 на суму 1500,00 грн з призначенням платежу «за товар зг.накл.№1237 від 28.11.21»; № 771 від 31.01.2022 на суму 6756,60 грн з призначенням платежу «за товар зг.накл.№18 від 10.12.21»; № 774 від 03.02.2022 на суму 2000,00 грн з призначенням платежу «за товар зг.накл.№169 від 16.12.21»; № 778 від 07.02.2022 на суму 2310,41 грн з призначенням платежу «за товар зг.накл.№218 від 21.12.21»; № 779 від 14.02.2022 на суму 2400,00 грн з призначенням платежу «за товар зг.накл.№218 від 21.12.21»; № 783 від 18.02.2022 на суму 400 грн з призначенням платежу «за товар зг.накл.№218 від 21.12.21»; № 784 від 19.02.2022 на суму 1600,00 грн з призначенням платежу «за товар зг.накл.№218 від 21.12.21». Отже, відповідач частково сплатив за поставлений товар на загальну суму 46 877,57 грн.

Таким чином, за розрахунком суду відповідач не виконав своє зобов`язання з оплати позивачу за поставлений товар на суму 27 541,17 грн.

До позовної заяви долучено лист № 5 від 16.02.2022 відповідно до якого позивач пропонує відповідачу погасити заборгованість за поставлений товар. Лист подано разом з доказами направлення та отримання листа відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до пункту першого частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із частиною 6 статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями частини 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частинами 1-3 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Відповідачем, в свою чергу, проведено розрахунок з позивачем на загальну суму в розмірі 46 877,57 грн, що підтверджується зазначеними вище платіжними дорученнями, однак часткова оплата була проведена з простроченням строку.

Отже, сума заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 27 541,17 грн.

Відповідач не заперечив та не спростував будь-якими доказами розмір наявної заборгованості на суму 27541,17 грн.

Отже, згідно встановлених строків, відповідач є таким, що прострочив виконання свого грошового зобов`язання з оплати вартості товару за договором на загальну суму в розмірі 27 541,17 грн.

У відповідності до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (частина 2 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. (частина 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

У свою чергу, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного суду від 12.03.2019 в справі №914/843/18.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву та доказів у спростування обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги. Про наслідки не подання відзиву був повідомлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі.

Обставини щодо наявності основної заборгованості за договором в розмірі 27 541,17 грн у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем належними доказами не спростований, тому позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими на вказану суму.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо сплати коштів за поставлений товар, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1 463,39 пені, 1 956,22 грн інфляційні збитки та 222,91 коп. 3 % річних, що разом становить 3 642,52 грн.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 ГК України).

Згідно з статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

За прострочення оплати поставленого за договором товару покупцем сплачується на вимогу продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення оплати. Сторона, яка порушила цей договір, зобов`язана відшкодувати іншій стороні документально підтверджені збитки, завдані таким порушенням, незалежно від вжиття іншою стороною будь-яких заходів щодо запобігання збиткам або зменшення збитків, окрім випадків коли остання своїм винним (умисним або необережним) діянням (дією чи бездіяльністю) сприяла настанню або збільшенню збитків. Сплата стороною визначених цим договором та (або) чинним законодавством України штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) не звільняє її від обов`язку відшкодувати за вимогою іншої сторони документально підтверджених збитків, завданих порушенням у повному обсязі, а відшкодування збитків не звільняє її від обов`язку сплати за вимогою іншої сторони штрафні санкції у повному обсязі. Сплата стороною та (або) відшкодування збитків, завданих порушенням договору, не звільняє її від обов`язку виконати цей договір в натурі, якщо інше прямо не передбачено чинним законодавством України (пункти 6.4.-6.7. договору).

Пунктом 4.3. договору визначено, що оплата за поставлену партію товару здійснюється покупцем шляхом здійснення 100% оплати вартості товару на поточний рахунок продавця, на підставі відповідної видаткової накладної, протягом 14 банківських днів з моменту отримання відповідної партії товару.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені) відповідно до умов пункту 6.1. договору та захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Суд встановив, що доданий до позовної заяви арифметичний розрахунок пені є не вірним, оскільки в порушення норм статті 232 ГК України період нарахування пені виходить за межі шестимісячного строку.

За перерахунком суду, сума пені за прострочення заборгованості за поставлений товар є більшою ніж заявляє позивач, однак згідно приписів статті 237 Господарського процесуального кодексу України, суд не наділений повноваженнями виходити за межі позовних вимог, то пеня підлягає стягненню в розмірі 1 463,39 грн.

За перерахунком суду, сума 3% річних за прострочення заборгованості за поставлений товар є більшою ніж заявляє позивач, однак згідно приписів статті 237 Господарського процесуального кодексу України, суд не наділений повноваженнями виходити за межі позовних вимог, то 3% річних підлягає стягненню в розмірі 222,91 грн.

За перерахунком суду, сума інфляційних втрат за прострочення заборгованості за поставлений товар є більшою ніж заявляє позивач, однак згідно приписів статті 237 Господарського процесуального кодексу України, суд не наділений повноваженнями виходити за межі позовних вимог, то інфляційні втрати підлягають стягненню в розмірі 1 956,22 грн.

Згідно із частинами 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

У позовній заяві позивачем зазначено про понесення ним витрат на правову допомогу та вказаної її орієнтовний розмір.

Відповідно до частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами 1-2 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 2 статті 128 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно до частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До матеріалів справи долучено договір № 06/22 про надання правової допомоги від 14.04.2022, укладений між фізичною особою-підприємцем Міщенко Веронікою Олексіївною та адвокатським бюро "Якимчук і партнери" в особі керуючого бюро Якимчука Михайла Миколайовича, відповідно до пункту 1.1. якого клієнт доручає та оплачує, а адвокатське бюро бере на себе зобов`язання з надання юридичної допомоги клієнту, для чого адвокатському бюро надається право представляти інтереси клієнта, у всіх державних та інших підприємствах, установах, організаціях, в тому числі, у страхових компаніях, у органах внутрішніх справ, структурних підрозділах прокуратури України та інших правоохоронних органах, в органах державної виконавчої служби, приватній виконавчій службі, а також вести від імені клієнта справи у всіх судових установах України з усіма правами, наданими законом заявнику, позивачу, скаржнику, відповідачу, третій та зацікавленій особі, особі, яку притягнено до адміністративної відповідальності, підозрюваному, обвинуваченому, потерпілому, засудженому, стягувану або боржнику, свідку, захищати та/або представляти інтереси клієнта у господарських, адміністративних, цивільних справах, та кримінальному провадженні (кримінальних справах), в тому числі під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, справах про адміністративні правопорушення, для чого надає йому право подавати від мого імені заяви, в тому числі позовні заяви, знайомитись з матеріалами справи, робити з них копії, прослуховувати фіксацію судового процесу, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності або неповноти, одержувати копії рішень, постанов та ухвал суду та інших процесуальних документів, брати участь у слідчих (розшукових) та інших процесуальних діях, здійснювати захист від обвинувачення, подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду, брати участь у їх дослідженні, надавати пояснення або відмовитись їх давати, заявляти відводи та клопотання, ставити питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, подавати клопотання, заяви, подавати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають під час судового розгляду, заперечувати проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, змінювати підстави та предмет позову, визнавати позов повністю та/або частково, укладати мирові угоди тощо, подавати заяви про закриття кримінальної справи у зв`язку з закінченням строків давності, одержувати довідки та документи в будь-яких компетентних органах, сплачувати державне мито або будь-які інші платежі, розписуватись за клієнта, а також виконувати всі інші дії, пов`язані з виконанням цього договору.

Пунктами 4.1., 4.2. договору визначено, що за послуги, що надаються адвокатським бюро у відповідності із умовами даного договору, клієнт сплачує адвокатському бюро гонорар у розмірах, передбачених відповідними додатками до договору, що є невід`ємними частинами даного договору. За результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатським бюро правової допомоги і її вартість. Акт надсилається клієнту адвокатським бюро факсимільним зв`язком або поштою. На письмову вимогу клієнта, адвокатське бюро може надавати акти про надання правової допомоги, в яких буде вказано перелік наданої правової допомоги із ідентифікацією.

Згідно з п. 1 додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 06/22 від 14.04.2022 визначено, що дана додаткова угода визначає порядок оплати юридичних послуг (гонорару) адвокатського бюро за надання правової допомоги в рамках розгляду господарського спору про стягнення заборгованості з ФОП Євлаха Володимира Володимировича на користь клієнта. Адвокатське бюро зобов`язується здійснювати представництво та захист інтересів клієнта у суді першої інстанції (Господарський суд міста Києва).

Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 06/22 від 14.04.2022 визначено що за надану послугу у вигляді підготовки позовної заяви та процесуальних документів в рамках розгляду справи у суді першої інстанції, включно консультування в рамках розгляду спору (4 години) клієнт сплачує 4 000,00 грн, за надану послугу у вигляді представництва інтересів у суді першої інстанції, включно з компенсацією транспортних та інших витрат (1 година часу) клієнт сплачує 1 000,00 грн.

Відповідно до п. 3.1. додаткової угоди , оплата послуг з представництва інтересів у суді першої інстанції здійснюється в наступному порядку: 100% вартості послуг сплачується протягом 3-х днів з дня підписання договору.

На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу за вищезазначеним договором до матеріалів справи долучено банківську виписку № 145 від 14.04.2022, відповідно до якої 14.04.2022 клієнт перерахував бюро кошти в сумі 5 000,00 грн з призначенням платежу «сплата за юридичні послуги згідно договору №06/22 від 14.04.2022 без ПДВ» та підписано акт наданих послуг № 1 від 14.04.2022 відповідно до якого виконавець надав замовнику юридичні послуги за договором №06/22 від 14.04.2022 на суму 5 000,00 грн.

Слід зазначити, що відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Суд враховує позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 28.12.2020 № 640/18402/19, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Суд вважає понесені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн підтвердженими та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Євлаха Володимира Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Міщенко Вероніки Олексіївни ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) заборгованість за поставлений товар у розмірі 27 541 (двадцять сім тисяч п`ятсот сорок одна) грн 17 коп., пеню у розмірі 1 463 (одна тисяча чотириста шістдесят три) грн 39 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 956 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят шість) грн 22 коп., 3% річних у розмірі 222 (двісті двадцять дві) грн 91 коп., судовий збір у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Мандриченко