ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2022м. ДніпроСправа № 904/2782/22
за позовом Комунального підприємства "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрінт Кіоск", м. Дніпро

про стягнення 6 794,13 грн., -

Суддя Бажанова Ю.А.

Без виклику (повідомлення) учасників

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрінт Кіоск" на свою користь 6 443,23 грн. основного боргу, 281,00 грн. інфляційних втрат, 69,90 грн. 3% річних, 2 481,00 грн. судового збору.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі міста № 17-1-2021 від 15.09.2021 в частині оплати за користування об`єктом благоустрою вулично-дорожньої мережі міста.

Позивач зазначає, що на виконання договору відповідачу був наданий зупиночний комплекс (надалі - об`єкт благоустрою вулично-дорожньої мережі) в строкове платне користування, а саме: частина об`єкту благоустрою вулично-дорожньої мережі, що має місце розташування: м. Дніпро, вул. Європейська, 4, площею 4, 0 м. кв., для утримання в належному стані місць очікування пасажирами громадського транспорту та використання з комерційною метою відповідно до вимог чинного законодавства України. На підтвердження цього був складений акт приймання-передачі об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі від 15.09.2021. Також між позивачем та відповідачем була укладена Калькуляція вартості плати за тимчасове використання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі міста № 17-1-2021 від 15.09.2021, в якій розраховано плату за право використання об`єкта благоустрою за 1 день.

Позивач посилається на несплату відповідачем за користування об`єктом благоустрою вулично-дорожньої мережі міста за період з 15.09.2021 по 24.02.2022 у сумі 6 443,23 грн.

Також на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 69,90 грн. та інфляційні втрати в розмірі 281,00 грн за період з 16.10.2021 по 24.02.2022.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.09.2022 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 02.09.2022 у справі №904/2782/22 яка була направлена на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрінт Кіоск" повернулася до Господарського суду Дніпропетровської області 13.09.2022 з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Так, ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Однак, строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Господарський суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд дійшов до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.

Також, враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Таким чином, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень.

Частиною 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із частиною 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується із частиною 2 статті 178 цього Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Статтею 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи, що відповідач не використав наданого законом права на подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, господарський суд вважає за можливе розглянути справу в порядку частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.09.021 між Комунальним підприємством "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради (сторона-1) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Спрінт Кіоск" (сторона-2) укладено договір передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі міста № 17-1-2021, відповідно до пункту 1.1 якого сторона-1, що діє від власного імені, на підставі повноважень, наданих територіальною громадою м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, надає стороні-2 зупиночний комплекс (надалі - об`єкт благоустрою вулично-дорожньої мережі), а сторона-2 приймає в строкове платне користування об`єкт благоустрою вулично-дорожньої мережі, а саме: частину об`єкту благоустрою вулично-дорожньої мережі, що має місце розташування: м. Дніпро, вул. Європейська, 4, площею 4, 0 м. кв., для утримання в належному стані місць очікування пасажирами громадського транспорту та використання з комерційною метою відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 2.4 договору сторона-2 зобов`язана повернути об`єкт благоустрою вулично-дорожньої мережі за актом приймання-передачі об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі, підписаним сторонами. Об`єкт благоустрою вулично-дорожньої мережі вважається поверненим з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі.

Згідно з пунктом 2.5 договору обов`язок щодо складання акту приймання-передачі та при поверненні об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі в користування покладається на сторону-1, а при поверненні об`єкта з користування - на сторону-2.

Згідно з Актом приймання-передачі об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі від 15.09.2021, сторона-1 передала, а сторона-2 прийняла об`єкт благоустрою вулично-дорожньої мережі, що має місце розташування: м. Дніпро, вул. Європейська, 4, площею 4, 0 м. кв. (а.с. 24, том 1).

Відповідно до пункту 3.3 договору плата за використання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі здійснюється щомісячно. Розмір плати у кожному календарному місяці визначається шляхом множення кількості календарних днів у відповідному місяці на розмір плати за один календарний день використання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі. Індексація плати за використання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі здійснюється за погодженням сторін один раз на рік шляхом коригування плати за останній місяць року з урахування індексу інфляції за весь поточний рік.

Сторонами також узгоджено та підписано Калькуляцію вартості плати за тимчасове використання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі міста №17-1-2021 від 15.09.2021 (додаток №3 до договору №17-1-2021 від 15.09.2021), яким розраховано плату за право використання об`єкта благоустрою за 1 день у розмірі 137,09 грн. (а.с. 25).

Оплата за використання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі у другому та кожному наступному місяці дії договору здійснюється стороною-2 щомісячно до 15 числа кожного поточного місяця і не залежить від наслідків господарської діяльності сторони-2. Перерахування плати здійснюється стороною-2 на поточний рахунок сторони-1, визначений у реквізитах цього договору, або інший рахунок, повідомлений стороною-1 стороні-2 письмово. У призначенні платежу зазначається дата і номер цього договору. Оплата за використання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі здійснюється за весь час фактичного використання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі (пункт 3.4 договору).

Із змісту пункту 6.3 договору вбачається, що сторона-2 зобов`язана своєчасно і у повному обсязі сплачувати плату за використання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі та здійснювати відшкодування витрат щодо утримання і експлуатації об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі за весь час фактичного використання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі.

Згідно з пунктом 12.1 договору він набирає чинності з 15.09.2021 та діє строком до 15.07.2024, а в частині обов`язку сторони-2 щодо здійснення розрахунків та сплати штрафних санкцій та пені - до повного виконання стороною-2 зазначених зобов`язань.

Комунальне підприємство "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради посилається на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Спрінт Кіоск" не здійснило своєчасну оплату за використання об`єкту благоустрою вулично-дорожньої мережі у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 6 443,23 грн. за період з 15.09.2021 по 24.02.2022.

Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача 6 443,23 грн. основного боргу, 281,00 грн. інфляційних втрат, 69,90 грн. 3% річних.

Предметом доказування у даній справі є наявність обставин укладання договору, факту надання в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі міста, строк оплати, наявність прострочення оплати.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Позивачем заявлено про стягнення з відповідача плату за використання об`єкту благоустрою вулично-дорожньої мережі у розмірі 6 443,23 грн. за період з 15.09.2021 по 24.02.2022.

Згідно із розрахунком позивача (а.с. 36) вбачається, що заявлена до стягнення позивачем до стягнення сума боргу 6 443,23 грн. фактично складається із заборгованості за вересень 2021 року у сумі 2 193,44 грн. (16 днів х 137,09 грн.) та за жовтень 2021 року у сумі 4 249,79 грн. (31 день х 137,09 грн.).

З урахуванням приписів пункту 3.4 договору, строк оплати є таким, що настав.

Позивач надав належні докази на підтвердження надання послуг за договором у сумі 6 443,23 грн., відповідач доказів оплати за використання об`єкту благоустрою вулично-дорожньої мережі у розмірі 6 443,23 грн. до суду не надав, доводи наведені позивачем в обґрунтування позову у цій частині не спростував.

За викладеного позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 6 443,23 грн. заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховані та заявлені до стягнення 3 % річних у розмірі 69,90 грн. за період з 16.10.2021 до 24.02.2022 та інфляційні втрати у розмірі 281,00 грн. за період з жовтня 2021 року по лютий 2021 року.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Враховуючи, що прострочення оплати за жовтень 2021 у розмірі 4 249,79 грн. виникло з 16.10.2021, правомірним є нарахування інфляційних втрат за прострочення оплати з листопада 2021 року.

Між тим, здійснивши арифметичну перевірку правильності здійснених позивачем нарахувань з урахуванням строків прострочення, господарський суд встановив, що позивачем правомірно заявлено до стягнення 281,00 грн. інфляційних втрат (при цьому правильний період з листопада 2021 по лютий 2022 року).

Після здійсненого перерахунку господарський суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 69,90 грн. 3 % річних за період з 16.10.2021 до 24.02.2022 та 281,00 грн. інфляційних втрат за період з листопада 2021 року по лютий 2021 року.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене господарський суд дійшов до висновку про те, що є правомірними та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 6 794,13 грн. (6 443,23 грн. основний борг + 69,90 грн. 3 % річних + 281,00 грн. інфляційні втрати).

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрінт Кіоск" про стягнення 6 794,13 грн задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрінт Кіоск" (49051, м. Дніпро, вул. Осіння, 2А, ідентифікаційний код 39378090) на користь Комунального підприємства "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради (49038, м. Дніпро, вул. Курчатова, 8, ідентифікаційний код 23357437) 6 443,23 грн. (шість тисяч чотириста сорок три гривні 23 коп.) заборгованості, 69,90 грн. (шістдесят дев`ять гривень 90 коп.) 3% річних, 281,00 грн. (двісті вісімдесят одну гривню 00 коп.) інфляційних втрат, 2 481,00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня 00 коп.) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 05.10.2022

Суддя Ю.А. Бажанова