ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/449/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.,

секретар судового засідання: Жарський В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Тулінов І.І., довіреність від 10.01.2022 вих. №13 (в режимі відеоконференції);

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроальянс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Горбулів-Агро"

про стягнення 477232,16 грн

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроальянс" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Горбулів-Агро" про стягнення 477232,16 грн заборгованості, з яких 63248,64 грн основного боргу, 16650,26 грн пені та 397333,26 грн 365% річних.

Ухвалою суду від 06.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 02.08.2022 о 12:30.

Ухвалою суду від 02.08.2022 підготовче засідання відкладено на 18.08.2022.

05.08.2022 на електронну адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі від 05.08.2022.

Ухвалою суду від 18.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.09.2022.

05.09.2022 до суду від позивача на виконання вимог ухвали суду надійшло клопотання з додатками оригіналів документів для огляду.

В судовому засіданні 19.09.2022 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язань за договором, укладеним у спрощений спосіб, щодо оплати вартості послуг з сервісного обслуговування/ремонту сільськогосподарської техніки та використаних запчастин, зазначених в актах виконаних робіт №49821 від 03.04.2020 і №50873 від 30.04.2020. У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача 63248,64грн основного боргу, 16650,26грн пені та 397333,26грн 365% річних.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях (а.с.48).

Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, пояснень причин неявки суду не надав.

Відповідно до інформації з реєстру ф103 на відправку рекомендованої кореспонденції за 25.08.2022 та інформації з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, відправлення за №904 (копія ухвали суду від 02.08.2022 у справі №906/449/22), надіслане відповідачу, та вручено останньому 31.08.2022.

Тобто, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Будь-яких письмових заяв і клопотань щодо відкладення розгляду справи, а також відзиву на позовну заяву на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.

З огляду на вищезазначене суд приходить висновку, що відповідача належним чином було повідомлено про дане судове засідання. Неявка останнього є підставою до розгляду справи за його відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

Водночас слід зазначити, що положеннями ст.178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина 2 статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до частини 1 статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частина 2 статті 642 ЦК України).

Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір про надання послуг у спрощений спосіб.

В порядку та на умовах, погоджених сторонами, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроальянс" зобов`язувалось за завданням Товариства з обмеженою відповідальністю "Горбулів-Агро" поставити запасні частини та здійснити сервісне обслуговуваня/ремонт сільськогосподарської техніки відповідача, а відповідач зобов`язувався оплатити надані послуги та використані запасні частини.

03.04.2020 та 30.04.2020 позивач поставив відповідачу запасні частини та здійснив сервісне обслуговування/ремонт сільськогосподарської техніки відповідача, що підтверджується актами виконаних робіт на загальну суму 88137,60грн:

- Акт виконаних робіт №49821 від 03.04.2020р. на суму 5174,40 грн.

- Акт виконаних робіт №50873 від 30.04.2020р. на суму 82963.20 грн. Акти підписані обома контрагентами без будь-яких зауважень та застережень (а.с.9,11).

За умовами, викладеними в актах виконаних робіт, оплата вартості послуг та використаних запчастин зазначених в Акті виконаних робіт, здійснюється протягом 5 (п`яти) днів з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт.

У актах виконаних робіт від 03.04.2020 та від 30.04.2020 сторони погодили, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених цим актом, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за весь час прострочення. Крім того, у разі порушення замовником строків оплати більше 30 днів, він сплачує виконавцю у відповідності до ст.625 ЦК України триста шістдесят п`ять відсотків річних від простроченої суми за весь час прострочення.

23.04.2020 в рахунок погашення вартості виконаних робіт згідно акту виконаних робіт №50873 від 30.04.2020 відповідачем перераховані кошти у розмірі 24888,96грн, що підтверджується платіжним дорученням №689 від 23.04.2020 (а.с.12).

28.08.2021 позивач направив на адресу відповідача вимогу №210826 від 26.08.2021 про сплату заборгованості, з вимогою виконати свої зобов`язання в добровільному порядку, шляхом оплати заборгованості на рахунок позивача в строк до 06.09.2021.

17.06.2022 позивач повторно направив відповідачу вимогу №220616/1 від 16.06.2022 про сплату заборгованості, з вимогою виконати свої зобов`язання в добровільному порядку, шляхом оплати заборгованості на рахунок позивача в строк до 27.06.2022.

Вимоги позивача до ТОВ «Горбулів-Агро» про сплату заборгованості залишились без відповіді та задоволення.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 63248,64грн.

Позивач за порушення замовником строків оплати, передбачених актами виконаних робіт нарахував до стягнення з відповідача 16650,26грн пені та на підставі ст. 625 ЦК України за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання - 397333,26грн 365% річних.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Вартість наданих за договором та не оплачених послуг становить 63248,64грн. Докази оплати вказаних послуг до матеріалів справи не долучені.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Оскільки, відповідачем не було здійснено оплату послуг у розмірі 63248,64грн, надання яких підтверджено актами № 49821 від 03.04.2020 та №50873 від 30.4.2020, в тому числі після звернення позивача з письмовою вимогою, суд вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у цій частині.

Позивач також просить стягнути з відповідача 16650,26 грн пені та 397333,26 грн 365% річних.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 Господарського кодексу України).

За порушення відповідачем узгоджених сторонами у договорі строків оплати наданих послуг позивач нарахував та заявив до стягнення пеню у загальній сумі 16650,26 грн із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплачених за спірними актами виконаних робіт (надання послуг) сум за кожний день прострочення платежів за період з 10.04.2020 по 23.02.2022 по акту виконаних робіт №49821 від 03.04.2020 та з 08.06.2020 по 23.02.2022 по акту виконаних робіт №50873 від 30.04.2020.

Перевіркою наведеного в позові розрахунку пені судом виявлена невідповідність періоду нарахування пені на заборгованість по актам виконаних робіт положенням частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Після здійсненого судом перерахунку в межах визначеного позивачем періоду пеня на заборгованість у сумі 5174,40грн по акту виконаних робіт № 49821 від 03.04.2020 за період з 10.04.2020 по 08.10.2020 становить 352,31грн; із заборгованості у сумі 58074,24грн по акту виконаних робіт № 50873 від 30.04.2020 за період з 06.05.2020 по 05.11.2020 пеня становить 3738,33грн.

Тому пеня за прострочення виконання зобов`язання в загальному розмірі становить 4090,64грн та підлягає стягненню з відповідача. В частині стягнення 12559,62грн пені суд відмовляє.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У актах виконаних робіт від 03.04.2020 та від 30.04.2020 сторони погодили, що у разі порушення замовником строків оплати більше 30 днів, він сплачує виконавцю у відповідності до ст.625 ЦК України триста шістдесят п`ять відсотків річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Так, позивачем нараховано 365% річних в загальній сумі 397333,26грн.

Господарський суд, перевіривши проведені позивачем нарахування заявлених до стягнення з відповідача сум 365% річних, встановивши факт невиконання відповідачем зобов`язань зі своєчасної оплати за поставлений газ, дійшов висновку, що вказані нарахування здійснено арифметично вірно та у відповідності до вимог чинного законодавства і умов, погоджених у актах виконаних робіт, а тому вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими.

Водночас, вирішуючи питання щодо можливості зменшення за ініціативою суду суми відсотків річних, що заявлені до стягнення позивачем, суд, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, зазначає про таке.

Так, при зменшенні розміру штрафних санкцій, суд бере до уваги інтереси сторін, що заслуговують на увагу, і оцінює співвідношення розміру заявленої до стягнення суми штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків позивача. Якщо порушення зобов`язання відповідачем не потягло за собою значні збитки для інших господарюючих суб`єктів, то суд може з урахуванням інтересів сторін зменшити розмір належних до сплати відповідних сум. При цьому як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій, так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

За своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягуються в разі порушення такого зобов`язання. Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

При цьому наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Між цим, у постанові від 18.03.2020 справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду відзначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Тобто, таке право (на зменшення розміру неустойки, штрафу, процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності) перебуває у межах дискреції суду.

Вищевказаного висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла з урахуванням того, що у справі умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також пунктом 5.5 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.

При цьому ВП ВС зазначила, що з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовити у їх стягненні з цих підстав.

Отже, вирішуючи питання щодо зменшення суми відсотків річних у цій справі суд враховує, що матеріали справи не містять доказів, що позивач або інші особи зазнали збитків у зв`язку із простроченням виконання відповідачем зобов`язання у спірних відносинах, а також ступінь виконання основного зобов`язання (часткова оплата до подання позову). При цьому суд враховує, що умовами договору сторони, серед іншого, збільшили розмір відсотків річних, які підлягають нарахуванню відповідно до ст.625 ЦК України до 365%, а розмір нарахованої суми відсотків річних (397333,26грн) значно перевищує суму основного боргу (63248,64грн). З іншого боку суд враховує, що: відповідач на власний розсуд погодився на укладення договору з умовами, що передбачають застосування значних санкцій за прострочення виконання зобов`язання; прострочення виконання зобов`язання відповідачем є тривалим; матеріали справи не містять доказів щодо дійсного майнового стану як позивача, так і відповідача; підприємництво суб`єктами господарювання здійснюється на власник ризик з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає справедливим зменшити розмір заявлених позивачем відсотків річних до 10877,36 грн. При цьому таке зменшення та стягнення з відповідача, окрім основного боргу в сумі 63248,64грн, додаткових нарахувань в загальному розмірі 14968,00грн (4090,64грн пені і 10877,36грн відсотків річних), суд вважає оптимальним балансом інтересів обох сторін у спорі, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову на загальну суму 78216,64грн, з яких: 63248,64 грн основного боргу, 4090,64 грн пені, 10877,36 грн відсотків річних. В частині стягнення 12559,62грн пені суд відмовляє за безпідставністю їх нарахування.

Щодо розподілу судових витрат.

Судовий збір, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача пропорційно розміру правомірно заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір відсотків річних до 10877,36 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Горбулів-Агро" (вул.Центральна, буд.122, с.Горбулів, Черняхівський р-н, Житомирська обл., 12316, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроальянс" (вул.Запорізьке Шосе, 62А, м.Дніпро, Дніпропетровська обл., 49041, ) 63248,64 грн основного боргу, 4090,64 грн пені, 10877,36 грн відсотків річних та 6970,21 грн судового збору.

4. В іншій частині в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 23.09.22

Суддя Прядко О.В.

Друк:

1 - у справу;

2 -позивачу (рек.) та на ел.пошту: ;

3 - відповідачу (рек.) та на ел.пошту: .