ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2022 року м.Дніпро Справа № 904/3940/19 (904/9618/21)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Білецька Л.М., Парусніков Ю.Б.,

секретар судового засідання Зелецький Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросахінвест-2002" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2022р. у справі №904/3940/19 (904/9618/21)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросахінвест-2002", м.Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівхолод", м.Львів

про стягнення заборгованості, збитків від інфляції та 3% річних за договором поставки №461 від 01.02.2016

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2022р. (повний текст складено - 05.07.2022р., суддя - Суховаров А.В., м.Дніпро) у справі №904/3940/19 (904/9618/21) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до п. 3.4. договору в редакції додаткової угоди від 01.02.2017р. до договору зменшення заборгованості на підставі односторонніх заяв було проведено в бухгалтерському обліку відповідача наступним чином: 31.10.2017р. на суму 33780,53 грн., на підставі повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог вих.№6855 від 01.09.2017р., згідно вимог №3003 від 11.05.2017р., №3760 від 14.06.2017р., №4023 від 22.06.2017р. та №7769 від 01.08.2017р.; 14.12.2017р. на суму 16802,40 грн. на підставі повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог вих.№8009 від 26.10.2017р., згідно вимог №7720 від 28.07.2017р., №8313 від 18.08.2017р.; 13.02.2018р. на суму 2610,50 грн. на підставі повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог вих.№8970 від 07.12.2017р., згідно вимоги №7614 від 11.10.2017р.; 28.02.2018р. на суму 1278,99 грн. на підставі повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог вих.№492 від 22.01.2018 року згідно вимоги №7786 від 18.10.2017р.; 30.03.2018р. на суму 461,30 грн. на підставі повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог вих.№1552 від 26.02.2018р. згідно вимоги №8334 від 08.11.2017р.; 27.04.2018р. на суму 5892,38 грн. на підставі повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог вих.№1920 від 14.03.2018р. згідно вимоги №9307 від 19.12.2017р.; 02.05.2018р. на суму 2943,48 грн. на підставі повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. №2996 від 27.03.2018р. (згідно вимоги №1349 від 15.02.2018р.; 14.05.2018р. на суму 25508,27 грн. на підставі повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог вих.№4035 від 02.05.2018р. згідно вимоги №2116 від 14.03.2018р. Таким чином відбулось припинення грошових зобов`язань відповідача перед позивачем на суму 89277,85 грн. Судом відхилено твердження позивача щодо неправомірності застосування відповідачем приписів п.5.3 Комерційних умов в контексті положень пункту 6.6 Договору в редакції Додаткової угоди від 01.02.2017р., оскільки сторонами погоджено конкретний порядок перевірки виконання замовлень, а саме "за кожною поставкою". Судом відхилено твердження позивача щодо відсутності ознак однорідності грошових зобов`язань за здійсненими відповідачем зарахуваннями, з огляду на положення п.3.4 Договору в редакції Додаткової угоди від 01.02.2017р. до Договору, якими передбачено зменшення грошових зобов`язань перед постачальником за поставлений ним товар на суму нарахованих відповідно до Договору та додатків до нього штрафних санкцій, грошової винагороди, зобов`язання з оплати послуг, вартості товарів, повернених постачальникові або які підлягають поверненню постачальнику на основі даного Договору та додатків до нього тощо, шляхом проведення заліку зустрічних вимог в порядку передбаченому ч.2. ст.601 Цивільного кодексу України. Судом відхилено твердження позивача щодо відсутності ознак безспірності грошових вимог, з огляду на відсутність доказів визнання наявності спору за вимогами, щодо яких відповідачем здійснено відповідний залік згідно п.3.4 Договору в редакції Додаткової угоди від 01.02.2017р. до Договору. Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог. З матеріалів справи вбачається, що повідомлення та листи-вимоги направлено згідно реєстрів про направлення рекомендованої кореспонденції (а.с.70-174 т.2) на адресу позивача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросахінвест-2002" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2022р. у справі №904/3940/19 (904/9618/21) повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Також просить судове засідання із розгляду апеляційної скарги провести за участю представника скаржника.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права;

- обов`язок постачальника зі сплати штрафних санкцій згідно умов п. 5.3. Додатку №1 "Комерційні умови" від 01.02.2017р. (в редакції протоколу розбіжностей) виникає саме з моменту отримання листа-вимоги, що містить розрахунок. Проте, відповідачем не було надано до матеріалів справи доказів того, що уповноважені особи позивача отримували листи-вимоги про нарахування штрафних санкцій, на які посилається у своєму відзиві відповідач. З урахуванням того, що позивач неодноразово повідомляв, що ним не отримувалися ані листи-вимоги про нарахування штрафних санкцій, ані повідомлення про застосування зустрічних однорідних вимог, відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами того, що позивач отримав ці листи-вимоги та у позивача виник обов`язок зі сплати штрафних санкцій на загальну суму 89277,85 грн.;

- суд першої інстанції не врахував норми частини 2 ст. 601 ЦК України та чинну судову практику стосовно порядку вчинення одностороннього правочину у вигляді односторонньої заяви про зарахування зустрічних вимог. За загальним змістом, термін "повідомлення" включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей;

- суд першої інстанції невірно застосував норми ч. 1 ст. 601 ЦК України в частині неможливості зарахування зустрічних вимог за основним зобов`язанням та зобов`язанням зі сплати штрафних санкцій. Для заліку вищезазначених вимог потрібна безспірність цих вимог, що можливо виключно після судового розгляду вимог як про стягнення основної заборгованості, так і зустрічних вимог про нарахування штрафних санкцій із зазначенням розміру таких вимог;

- відповідачем в суді першої інстанції не обґрунтовано ту обставину, що виконання не в повному обсязі певних замовлень мало своїм наслідком виконання позивачем замовлень за звітний місяць не менше за 95% від загальної кількості замовленого товару.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що оскільки відповідач надсилав усі повідомлення та листи-вимоги на офіційну адресу, зазначену в ЄДР, то відповідальність за неодержання такої кореспонденції лягає виключно на апелянта. Окрім того, для підтвердження надсилання листів-вимог відповідачем подано до суду першої інстанції копії реєстрів рекомендованої кореспонденції ТОВ ТВК "Львівхолод" та копії списків згрупованих відправлень листів рекомендованих пріоритетних, що підтверджують надсилання листів-вимог та повідомлень про зарахування зустрічних однорідних вимог з описом змісту відправлення (номер, дата та назва документа). Відзив ТзОВ "Агросахінвест-2002" від 01.06.2017р. №18, поданий відповідачем до суду першої інстанції на лист-вимогу ТзОВ ТВК "Львівхолод" від 11.05.2017р. №3003, повністю спростовує твердження про неотримання листів-вимог відповідача. Надсилання зазначеного відзиву на лист-вимогу підтверджує повну обізнаність апелянта про існування заборгованості станом на 01.06.2017р. До визнання позивача банкрутом, його керівні особи до відповідача з вимогою про сплату будь-яких заборгованостей, які, на думку ліквідатора у справі, існують у відповідача перед апелянтом, не звертались. Крім того, позивачем не подавались до суду жодні документи, що стосуються договору поставки, укладеного з ТзОВ "Львівхолод". Натомість, апелянт звертався із запитом до відповідача та подавав клопотання про витребування таких документів у відповідача. Таким чином, можна дійти висновку, що підставою подання позову до ТОВ ТВК "Львівхолод" стала саме відсутність у ліквідатора апелянта первинних документів, в тому числі, й листів-вимог та повідомлень про зарахування зустрічних однорідних вимог, а не неотримання їх апелянтом. Відповідачем у чіткій відповідності до умов договору, укладеного між позивачем та відповідачем, проведено зарахування зустрічних однорідних грошових вимог. З оскарженням такого рішення позивач не звертався. Рівень виконання замовлень визначається у кількості товару, поставленого за певним замовленням, а не співставленням кількості замовлень з кількістю поставок. З огляду на що, вказані співставлення, викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу. Листи-вимоги про сплату штрафу надсилались за результатами опрацювання випадків недопоставки в попередньому звітному місяці лише в тому випадку, якщо було допущено порушення рівня виконання замовлення більш як на 5%, і дані листа-вимоги містили розрахунок штрафу лише по тих замовленнях, які були виконані з порушенням.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.07.2022р. для розгляду справи №904/3940/19 (904/9618/21) визначено колегію суддів у складі: головуючого судді (суддя - доповідач) - Вечірко І.О., суддів - Паруснікова Ю.Б., Білецької Л.М.

Враховуючи перебування у відпустці судді-доповідача Вечірка І.О. (для вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження тощо) розпорядженням керівника апарату суду від 02.08.2022р. призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Верхогляд Т.А. (доповідач), суддів - Паруснікова Ю.Б., Білецької Л.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.08.2022р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи №904/3940/19 (904/9618/21). Вирішення питання щодо руху апеляційної скарги відкладено до надходження матеріалів справи.

12.08.2022р. справа №904/3940/19 (904/9618/21) надійшла на адресу Центрального апеляційного господарського суду.

За розпорядженням керівника апарату суду від 15.08.2022р., у зв`язку з усуненням обставин, що зумовити здійснення повторного автоматизованого розподілу, а саме вихід з відпустки судді-доповідача Вечірка І.О., проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Вечірко І.О. (доповідач), судді - Парусніков Ю.Б., Білецька Л.М.

Враховуючи перебування у відпустці суддів Паруснікова Ю.Б. та Білецької Л.М. (для вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження тощо) розпорядженням керівника апарату суду від 16.08.2022р. призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів, за результатами якої визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Вечірко І.О. (доповідач), судді - Коваль Л.А., Кузнецов В.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.08.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросахінвест-2002" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2022р. у справі №904/3940/19 (904/9618/21). Розгляд справи призначено в судове засідання на 28.09.2022р.

За розпорядженням керівника апарату суду від 27.09.2022р. у зв`язку з усуненням обставин, що зумовили заміну судді-члена колегії, а саме виходом з відпустки суддів Паруснікова Ю.Б. та Білецької Л.М. здійснено повторний автоматизований розподіл справи шляхом передачі раніше визначеній колегії суддів у складі: головуючого судді - Вечірко І.О. (доповідач), суддів - Паруснікова Ю.Б., Білецької Л.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.09.2022р. визначеним складом суду прийнято апеляційну скаргу до свого провадження.

В засіданні суду 28.09.2022р. представники сторін надали свої пояснення по апеляційній скарзі.

У судовому засіданні 28.09.2022р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

01.02.2016р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросахінвест-2002" (позивачем/постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Львівхолод" (відповідачем/покупцем), укладено договір поставки №461 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується систематично, у чіткій відповідності з замовленням покупця, поставляти покупцеві товар, передбачений в Специфікації (Додаток №3 до Договору), на умовах, передбачених даним Договором та додатками до нього, а покупець зобов`язується приймати замовлений товар та здійснювати його оплату згідно з цінами, що не перевищують цін узгоджених у Специфікації, яка діє на дату створення замовлення (п.п.1.1, 1.2 Договору).

На виконання умов Договору сторони підписують Комерційні Умови, положення яких викладаються на підставі домовленостей сторін, та які переукладаються сторонами кожного року. Комерційні Умови є невід`ємною частиною даного Договору і вважаються Додатком №1 до нього (далі - Комерційні Умови) (п.1.6 Договору).

Асортимент і ціна товару, який постачається за цим Договором, передбачений у специфікації/ях (Додаток №3 до даного Договору). На кожну окрему категорію товарів постачальника (за класифікацією, що використовується Покупцем) оформляється окрема специфікація (п.2.1 Договору).

Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються, шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, за цінами вказаними у специфікації, яка діє на дату створення замовлення. Терміни та порядок оплати за поставлений товар погоджуються сторонами у Комерційних умовах (п.3.1. Договору).

Відповідно до п. 1.1. Додатку №1 Комерційні умови від 01.02.2017р. до Договору поставки розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються згідно п.3.1. Договору поставки протягом 70 календарних днів з моменту отримання товару покупцем. Сторони погодили, що оплата за товар здійснюється покупцем у розрахунковий день, яким є вівторок та четвер. У випадку, якщо строк оплати за товар припадає на інший день у тижні, що не співпадає із розрахунковим днем, то такий платіж здійснюється у наступний за встановленим строком оплат розрахунковий день. При цьому, оплата товару у розрахунковий день не вважається порушенням Покупцем строків оплати.

Покупець може зменшити свої грошові зобов`язання перед постачальником за поставлений ним товар на суму нарахованих відповідно до Договору та додатків до нього штрафних санкцій, грошової винагороди, зобов`язання з оплати послуг, вартості товарів, повернених постачальникові або які підлягають поверненню постачальнику на основі даного Договору та додатків до нього тощо, шляхом проведення заліку зустрічних вимог в порядку передбаченому ч.2. ст.601 Цивільного кодексу України, за винятком випадків, коли це заборонено чинним законодавством України (п.3.4 Договору в редакції Додаткової угоди від 01.02.2017р. до Договору).

Зобов`язання постачальника щодо поставки товару буде вважатися виконаним, якщо внаслідок прийняття було встановлено, що постачальник поставив товар, в обсязі і асортименті зазначеному у замовленні з усією супроводжуючою документацією, яка вимагається згідно чинного законодавства України за цим Договором, в строк погоджений графіком поставок (п.4.15 Договору).

Постачальник відповідає перед покупцем за недоотримання умов рівня виконання замовлень, який становить не менше 95% у звітному місяці. У випадку порушення відсотку рівня виконання замовлення постачальник несе відповідальність, визначену Комерційними умовами (п.6.6 Договору в редакції Додаткової угоди від 01.02.2017р.).

За недоотримання умов рівня виконання замовлень, постачальник сплачує штраф у розмірі 10% від вартості недопоставленого товару (вартість розраховується як різниця між вартістю замовленого покупцем товару та вартістю фактично прийнятого покупцем товару згідно кожного замовлення), але не менше 100 (сто) гривень за кожен факт такої недопоставки. Недотриманням рівня замовлення вважається поставка товару у кількості, яка на 5 та більше відсотків менша від визначеної у замовленні кількості. Перевірка рівня виконання замовлень здійснюється за кожною поставкою шляхом порівняння кількості фактично поставленого товару до кількості у замовленні. Штраф сплачується постачальником протягом 10-ти днів з моменту отримання листа-вимоги, що містить розрахунок (п.5.3 Додатку №1 Комерційних умов від 01.02.2017р. до Договору).

Позивач вказує, що на виконання умов Договору ним здійснено поставку товару відповідачу на суму 13018963,43 грн., проте внаслідок часткової сплати відповідачем поставленого товару, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем на суму 89277,85 грн., про сплату якої позивач звернувся до відповідача згідно претензії №1 від 21.05.2021р.

Листом №2057 від 02.06.2021р. відповідач зазначив про відсутність вищевказаної заборгованості перед позивачем, з огляду на зменшення в період з вересня 2017 року по травень 2018 року заборгованості за поставлений товар шляхом одностороннього зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 89277,85 грн. штрафних санкцій, нарахованих відповідачем в порядку п.5.3 Додатку №1 Комерційних умов від 01.02.2017р.

Позивач вважає неправомірним зменшення заборгованості за поставлений товар шляхом одностороннього зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки не вбачає ознак безспірності вимог, які зараховуються, а також вказує на різні підстави виникнення вимог, які зараховуються. Крім того, позивач зазначає, що за умови наявності підстав для нарахування відповідачем штрафу, розмір штрафу має становити 1% від вартості недопоставленого у звітному місяці товару, в той час як відповідачем розраховано штраф у розмірі 10% від вартості недопоставленого товару.

За викладених обставин, позивач вважає зарахування зустрічних однорідних вимог таким, що не відбулось, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар у розмірі 89277,85 грн., а також суму 23885,75 грн. інфляційних за період з квітня 2018 року по листопад 2021 року та 9884,16 грн. 3% річних за період з 11.04.2018р. по 17.12.2021р.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості основного боргу, 3%річних та інфляційних.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджується факт укладення Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросанінвест-2002" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Львівхолод" договору поставки №461.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ст. 669 ЦК України, кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як було встановлено господарським судом першої інстанції, на виконання умов договору, позивач здійснив поставку товару відповідачу на суму 13018963,43 грн., проте внаслідок часткової сплати відповідачем поставленого товару, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем на суму 89277,85 грн., про сплату якої позивач звернувся до відповідача згідно претензії №1 від 21.05.2021р.. Зазначені обставини не заперечуються відповідачем.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частинами 1, 3 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (ч. 2 ст. 653 ЦК України).

Приписами ст. 601 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань із передачі родових речей, зокрема, грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Разом з тим, ще одною важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань.

Таким чином, для задоволення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог слід встановити наявність таких умов: зустрічність вимог, однорідність цих вимог, строк виконання яких настав, та прозорість вимог, тобто відсутність спору між сторонами щодо характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання, оскільки лише за наявності всіх умов у сукупності можливо здійснити таке зарахування.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03.12.2019р. у справі №910/14104/18.

У зв`язку з недотриманням позивачем умов рівня виконання замовлень, який становить не менше 95% у звітному місяці, відповідачем, на виконання умов п. 6.6. договору та п. 5.3. Комерційних умов, було нараховано штраф у розмірі 10% від вартості недопоставленого товару на суму 89277,85 грн. за період 2017-2018 р.р.

В пункті 3.4. договору (в редакції додаткової угоди від 01.02.2017) сторони дійшли згоди щодо можливості покупця зменшити свої грошові зобов`язання перед постачальником за поставлений ним товар на суму нарахованих відповідно до договору та додатків до нього штрафних санкцій, грошової винагороди, зобов`язання з оплати послуг, вартості товарів, повернених постачальникові або які підлягають поверненню постачальнику на основі даного договору та додатків до нього тощо, шляхом проведення заліку зустрічних вимог в порядку передбаченому ч. 2 ст. 601 ЦК України.

Відповідач повідомив позивача листом №2057 від 02.06.2021р. про відсутність заборгованості перед позивачем, з огляду на зменшення в період з вересня 2017 року по травень 2018 року заборгованості за поставлений товар шляхом одностороннього зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 89277,85 грн. штрафних санкцій, нарахованих відповідачем в порядку п. 5.3. додатку №1 Комерційних умов від 01.02.2017р.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до п. 3.4. договору в редакції додаткової угоди від 01.02.2017р. до договору зменшення заборгованості на підставі односторонніх заяв було проведено в бухгалтерському обліку відповідача наступним чином:

- 31.10.2017р. на суму 33780,53 грн., на підставі повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог вих.№6855 від 01.09.2017р., згідно вимог №3003 від 11.05.2017р., №3760 від 14.06.2017р., №4023 від 22.06.2017р. та №7769 від 01.08.2017р.;

- 14.12.2017р. на суму 16802,40 грн. на підставі повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог вих.№8009 від 26.10.2017р., згідно вимог №7720 від 28.07.2017р., №8313 від 18.08.2017р;

- 13.02.2018р. на суму 2610,50 грн. на підставі повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог вих.№8970 від 07.12.2017р., згідно вимоги №7614 від 11.10.2017р.;

- 28.02.2018р. на суму 1278,99 грн. на підставі повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог вих.№492 від 22.01.2018р. згідно вимоги №7786 від 18.10.2017р.;

- 30.03.2018р. на суму 461,30 грн. на підставі повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог вих.№1552 від 26.02.2018р. згідно вимоги №8334 від 08.11.2017р.;

- 27.04.2018р. на суму 5892,38 грн. на підставі повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог вих.№1920 від 14.03.2018р. згідно вимоги №9307 від 19.12.2017р.;

- 02.05.2018р. на суму 2943,48 грн. на підставі повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. №2996 від 27.03.2018р. згідно вимоги №1349 від 15.02.2018р.;

- 14.05.2018р. на суму 25508,27 грн. на підставі повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог вих.№4035 від 02.05.2018р. згідно вимоги №2116 від 14.03.2018р.

Щодо доводів апелянта про те, що відповідачем не було надано до матеріалів справи доказів того, що уповноважені особи позивача отримували листи-вимоги про нарахування штрафних санкцій, на які посилається у своєму відзиві відповідач колегія суддів зазначає про таке.

Матеріалами справи підтверджується, що повідомлення та листи-вимоги були направлені на адресу позивача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується реєстрами про направлення рекомендованої кореспонденції (а.с.70 т.2). Отже, зазначені повідомлення та листи-вимоги є такими, що направлені на юридичну адресу позивача відповідно до положень розділу 2 Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2023р. №958.

Крім того, неотримання відповідачем поштового відправлення, направленого на юридичну адресу, є свідомим діянням (бездіяльністю) самого відповідача, тому всі несприятливі наслідки такого неотримання покладаються на нього самого.

Таким чином відбулось припинення грошових зобов`язань відповідача перед позивачем на суму 89277,85 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про відсутність у матеріалах справи доказів наявності спору сторін за вимогами, щодо яких відповідачем проведено відповідний залік, згідно п. 3.4. Договору в редакції Додаткової угоди від 01.02.2017р. до договору.

Також слід звернути увагу, що із претензією про сплату заборгованості позивач звернувся до відповідача лише у травні 2021 року, тоді як зарахування зустрічних вимог відбулось в період з вересня 2017р. по травень 2018р.

Суд першої інстанції правомірно зазначив про те, що можливість зменшення грошових зобов`язань перед постачальником за поставлені ним товари на суму нарахованих штрафних санкцій передбачено умовами п. 3.4. Договору в редакції Додаткової угоди від 01.02.2017р.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд зазначає, що висновки господарського суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є правомірними та обґрунтованими, а доводи викладені в апеляційний скарзі щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, а також не спростовують висновків місцевого господарського суду.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросахінвест-2002" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2022р. у справі №904/3940/19 (904/9618/21) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 29.09.2022р.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков