УХВАЛА

30 вересня 2022 року

м. Київ

cправа № 914/208/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Булгакової І.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна клініка відновного лікування" (далі - ТОВ "Міжнародна клініка відновного лікування", скаржник)

на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 05.09.2022

у справі №914/208/17

за позовом Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" у місті Львові

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна клініка відновного лікування"

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Міжнародна клініка відновного лікування" 20.09.2022 (згідно з поштовими відмітками на конверті) звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 у справі №914/208/17 в частині застосування заходу процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 62 025 грн за неодноразове зловживання процесуальними правами.

Вирішуючи питання щодо прийнятності касаційної скарги та наявності підстав для відкриття/відмови у відкритті касаційного провадження, дослідивши матеріали касаційної скарги ТОВ "Міжнародна клініка відновного лікування" у контексті оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За приписами частини першої статті 304 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини першої статті 287 ГПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Предметом касаційного оскарження є ухвала Західного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 у справі №914/208/17, яка оскаржується в частині застосування до ТОВ "Міжнародна клініка відновного лікування" заходу процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 62 025 грн за неодноразове зловживання процесуальними правами.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень та в силу приписів частини третьої статті 6 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що постановою Західного апеляційного господарського суду від 14.07.2022 апеляційну скаргу ТОВ "Міжнародна клініка відновного лікування" залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Львівської області від 14.06.2022 у справі №914/208/17 залишено без змін.

ТОВ "Міжнародна клініка відновного лікування" звернулось до Західного апеляційного господарського суду із заявою про виправлення описки в постанові Західного апеляційного господарського суду від 14.07.2022. У вказаній заяві заявник просив виправити описку, допущену судом в описовій частині постанови в найменуванні позивача, оскільки вважав, що вірно було б зазначати: "за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (оскільки в позовній заяві позивач має саме таке найменування), замість помилково вказаного судом - "за позовом Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України".

Разом з тим, до Західного апеляційного господарського суду звернулось АТ "Державний експортно-імпортний банк України" із заявою про зловживання відповідачем процесуальними правами. У вказаній заяві позивач зазначив, що єдиною метою подання відповідачем заяви про виправлення описки було намагання останнього вкотре спонукати колегію суддів витребувати з місцевого господарського суду матеріали справи, відповідно до підпункту 17.9 пункту 17 Розділу ХІ Перехідних положень ГПК України, що мало б наслідком обов`язок місцевого господарського суду в 11 раз зупинити провадження у справі, і отримання відповідачем чергової можливості оскаржувати таку ухвалу про зупинення провадження у справі, що унеможливлює розгляд вимог АТ "Укрексімбанк" у даній справі в розумний строк. Крім того, заявник просив суд визнати такі дії зловживанням процесуальними правами та застосувати до відповідача заходи процесуального примусу, що передбачені процесуальним законом.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 у справі №914/208/17 відмовлено ТОВ "Міжнародна клініка відновного лікування" у задоволенні заяви про виправлення описки у постанові Західного апеляційного господарського суду від 14.07.2022 у справі №914/208/17. Застосовано до ТОВ "Міжнародна клініка відновного лікування" захід процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 62 025 грн за неодноразове зловживання процесуальними правами. Стягнуто з ТОВ "Міжнародна клініка відновного лікування" в дохід Державного бюджету України через Державну судову адміністрацію України штраф в сумі 62 025 грн.

Вказана ухвала суду мотивована, зокрема тим, що посилання ТОВ "Міжнародна клініка відновного лікування", у заяві про виправлення описки у постанові Західного апеляційного господарського суду від 14.07.2022, про необхідність виправлення допущеної описки у назві позивача є необґрунтованим, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що в ухвалі від 01.03.2021 Господарський суд Львівської області з`ясувавши, що позивач змінив своє найменування з Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України", що підтверджується відомостями у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, дійшов до висновку про наявність підстав для зміни найменування позивача з Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" у місті Львові на Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" у місті Львові.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що зазначення судом позивачем у справі №914/208/17 саме - Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" є вірним, а тому відсутні підстави для задоволення заяви ТОВ "Міжнародна клініка відновного лікування" про виправлення описки у постанові Західного апеляційного господарського суду від 14.07.2022 у справі №914/208/17.

Щодо оскаржуваної ТОВ "Міжнародна клініка відновного лікування" частини ухвали Західного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 у справі №914/208/17 щодо застосування заходу процесуального примусу у вигляді штрафу, суд апеляційної інстанції зазначив, що чергове звернення ТОВ "Міжнародна клініка відновного лікування" із безпідставною заявою про виправлення описки в постанові Західного апеляційного господарського суду від 14.07.2022 у справі №914/208/17 свідчить про зловживання відповідачем своїми процесуальними правами, що спрямоване на свідоме, невиправдане затягування судового процесу, яке можна кваліфікувати через критерій відсутності законного інтересу, тобто легітимного прагнення до отримання певних переваг, передбачених процесуальним законом.

Верховний Суд відзначає, що касаційна скарга ТОВ "Міжнародна клініка відновного лікування" мотивована, зокрема тим, що: оскаржувана ухвала Західного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 у справі №914/208/17, в частині щодо застосування заходу процесуального примусу у вигляді штрафу, прийнята з порушенням норм частини першої та другої статті 43, статті 78, частини другої статті 135 та частини п`ятої статті 236 ГПК України.

Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації №R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини") умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи, що повноваження суду касаційної інстанції обмежено перевіркою правильності застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, зважаючи на особливий статус Верховного Суду, вирішення питання про можливість відкриття касаційного провадження відноситься до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг цим судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Верховний Суд також виходить з того, що у дотриманні стандартів доступу до суду, передбачених згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції, важливе значення має добросовісна поведінка учасників справи.

Також правова позиція щодо дотримання стандартів доступу до суду, передбачених згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.05.2020 у справі №9901/11/19.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі.

Завданням та основними засадами господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 10, 11 частини третьої статті 2 ГПК України).

Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справ, для сприяння їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту), вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ними.

Згідно із частиною першою статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Верховний Суд звертається до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/1873/17, в якій визначено, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

За таких міркувань суд доходить висновку, що під зловживанням процесуальними правами, слід розуміти особливу форму господарського процесуального правопорушення, тобто умисні, недобросовісні дії учасників господарського процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав учасників судового процесу та їх представників, та перешкоджанням діяльності суду по справедливому та своєчасному розгляду і вирішенню господарської справи.

Верховний Суд наголошує, що господарський процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 43 ГПК України залежно від конкретних обставин справи, суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Отже, наведений у статті 43 ГПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, тобто зазначеною нормою закріплено дискреційні повноваження суду в межах процесуального закону зі свободою розсуду вирішити питання про визнання дій учасника судового процесу зловживанням процесуальними правами.

Відповідно до частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 43 ГПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 43 ГПК України процесуальний закон зобов`язує суд вживати заходів для запобігання зловживанню учасниками судового процесу процесуальними правами.

Частиною першою статті 131 ГПК України передбачено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 132 ГПК України заходами процесуального примусу є, зокрема, штраф.

Частина друга статті 135 ГПК України передбачає, що у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд, з урахуванням конкретних обставин, стягує в дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від п`яти до п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зважаючи на характер дій ТОВ "Міжнародна клініка відновного лікування" протягом тривалого часу та обставини їх вчинення, що спрямовані на свідоме перешкоджання розгляду справи, судом апеляційної інстанції визнано дії ТОВ "Міжнародна клініка відновного лікування" зловживанням процесуальними правами, внаслідок чого застосовано захід процесуального примусу у вигляді штрафу.

Зміст оскаржуваного судового рішення свідчить про те, що апеляційним господарським судом наведені обставини, з яких суд дійшов висновку, що дії ТОВ "Міжнародна клініка відновного лікування" підлягають кваліфікації, як зловживання процесуальними правами, наведені мотиви і оцінка щодо врахування характеру дій останнього, що обґрунтовує підстави застосування судом до ТОВ "Міжнародна клініка відновного лікування" заходу процесуального примусу у вигляді штрафу за неодноразове зловживання процесуальними правами, які кореспондуються з положеннями статей 43, 131, 135 ГПК України, а тому застосування вищезазначених норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.

Відповідно до частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів визнає касаційну скаргу необґрунтованою та відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Міжнародна клініка відновного лікування" на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 у справі №914/208/17 в частині застосування заходу процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 62 025 грн за неодноразове зловживання процесуальними правами на підставі частини другої статті 293 ГПК України, оскільки у даній справі правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293, 304 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна клініка відновного лікування" на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 у справі №914/208/17 в частині застосування заходу процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 62 025 грн за неодноразове зловживання процесуальними правами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова