РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.09.2022Справа № 910/6357/22
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коприг»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 280 236, 59 грн,

Суддя Карабань Я.А.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коприг» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (надалі-відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 280 236, 59 грн, з яких: 79 295,47 грн пеня, 24 331, 12 грн 3% річних та 176 610, 00 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 610, 625 Цивільного кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого зобов`язання за договором поставки №12с/26/53-142-01-21-01365 від 05.04.2021, в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі №910/6357/22, визнано справу малозначною та її розгляд постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

27.07.2022 від позивача на виконання вимог ухвали суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи банківських виписок.

18.08.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог та, зокрема, зазначає, що позивачем не надано доказів виконання зобов`язання по поставці, а саме акту приймання-передачі продукції, також посилається на те, що проходження вхідного контролю продукції пройдено 16.07.2021, а тому за розрахунком відповідача строк оплати спливає 26.10.2022.

24.08.2022 від відповідача надійшло клопотання про зменшення пені на 99 %, в обґрунтуванні якого останній посилається на те, що в умовах воєнного стану діяльність НАЕК «Енергоатом» спрямована на забезпечення безпеки та стабільної роботи електростанцій, вироблення електричної енергії для потреб країни, забезпечення обороноздатності країни від російської агресії, єдиним джерелом доходу є кошти, які отримані як плата за надану електричну енергію, в умовах воєнного стану надходження таких коштів значно зменшилось.

25.08.2022 від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про зменшення пені, в яких останній зазначає, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором виникла до введення воєнного стану в Україні, також вважає, що клопотання відповідача про зменшення пені не має процесуальних підстав для розгляду, оскільки має бути подано разом з відзивом. Крім того, вказує, що несвоєчасна оплата поставленого товару призвела до непрямих збитків, оскільки позивачу довелось звертатись до банку для фінансування поточної діяльності за рахунок кредиту на поповнення обігових коштів.

Беручи до уваги вище наведене та відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання) за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05.04.2021 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір №12с/26/53-142-01-21-01365 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених в договорі, поставити покупцеві безмасляні вакуумні насоси з приладдям (далі - продукція, код ДК 021:2015:42120000-6: насоси та компресори), а покупець - прийняти і оплатити продукцію на умовах, визначених договором. Умови договору викладені сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торгових термінів "Інкотермс 2010".

Згідно з п. 1.2. договору найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки визначені в специфікації (додаток №1 до договору), яка є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. п. 3.1., 3.2. договору ціна за одиницю продукції встановлена в національній валюті України та вказується у специфікації до договору (додаток № 1), що є його невід`ємною частиною. Ціна договору становить 1 150 000, 00 грн, крім того ПДВ - 230 000,00 грн. Загальна сума договору 1 380 000,00 грн.

Оплата покупцем частини вартості поставленої партії продукції, розмір якої відповідає сумі податку на додану вартість, здійснюється виключно після надання постачальником податкової накладної (розрахунки коригування), оформленої та зареєстрованої в ЄРПН у встановлених Податковим кодексом України випадках та порядку (п. 4.3. договору).

Пунктом 7.2. договору сторони погодили, що в разі порушення покупцем більш ніж на 30 календарних днів строку оплати продукції, покупець сплачує пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожен день проточки оплати, починаючи з 31-го календарного дня.

У відповідності з п. 10.1. договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (за наявності) і діє по 28.12.2021, а в частині оплати за поставлену продукцію - до повного розрахунку. Стосовно виконання гарантійних зобов`язань постачальника, передбачених договором, договір діє до закінчення строку дії гарантії на продукцію.

06.05.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору, відповідно до якої п. 4.2. договору викладено в наступній редакції: покупець зобов`язаний оплатити продукцію по узгодженим цінам в національній валюті України протягом 70 банківських днів з моменту поставки та проходження вхідного контролю продукції за кількістю та якістю відповідно до нормативних документів покупця, в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточних рахунок постачальника зазначений в договорі, згідно рахунку наданого постачальником.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу продукцію на суму 1 380 000, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 7411 від 01.07.2021, яка підписана та скріплена печатками обох сторін без зауважень та заперечень.

Відповідач повністю оплатив поставлену продукцію, що підтверджується платіжними дорученнями № 16794 від 20.09.2021 на сум 50 000, 00 грн, № 17816 від 29.03.2022 на суму 225 520, 00 грн, № 17809 від 29.03.2022 на суму 18 000, 00 грн, № 17923 від 18.04.2022 на суму 386 480, 00 грн, № 17983 від 26.04.2022 на суму 100 000, 00 грн, № 18030 від 03.05.2022 на суму 100 000, 00 грн, № 18391 від 08.07.2022 на суму 100 000, 00 грн, № 18406 від 11.07.2022 на суму 100 000, 00 грн, № 18465 від 22.07.2022 на суму 100 000, 00 грн та № 18480 від 25.07.2022 на суму 200 000, 00 грн, а всього на суму 1 380 000, 00 грн.

Крім того, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2022 у справі № 904/15/22 закрито провадження у справі в частині стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Автоматика та машинобудування" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коприг» основного боргу за договором №12с/26/53-142-01-21-01365 від 05.04.2021 у розмірі 830 000, 00 грн, у іншій частині позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача основний борг у розмірі 500 000, 00 грн.

Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем зобов`язання за договором в частині своєчасної оплати поставленої продукції, з огляду на що позивач просить суд стягнути за період з 09.10.2021 по 21.07.2022 з відповідача 79 295,47 грн пені, 24 331, 12 грн 3% річних та 176 610, 00 грн інфляційних втрат за період з жовтня 2021 року по червень 2022 року.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договір укладений між позивачем та відповідачем є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення в його сторін прав та обов`язків: майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2022 у справі № 904/15/22, яке набрало законної сили 21.06.2022, було встановлено факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару та факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, у справі № 904/15/22 позивачем не заявлялось та судом не вирішувалось питання щодо стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

При цьому суд зазначає, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум передбачених частиною другою статті 625 Цивільного Кодексу України. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання (п.7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.2. договору, з урахуванням додаткової угоди №1 від 06.05.2021, передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити продукцію по узгодженим цінам в національній валюті України протягом 70 банківських днів з моменту поставки та проходження вхідного контролю продукції за кількістю та якістю відповідно до нормативних документів покупця, в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточних рахунок постачальника зазначений в договорі, згідно рахунку наданого постачальником

Отже, враховуючи, що поставка товару відбулась 01.07.2021, що підтверджується видатковою накладною № 7411 та строк оплати протягом 70 банківських днів, то останнім днем оплати є 08.10.2021.

Суд зауважує, що видаткова накладна № 7411 від 01.07.2021 підписана та скріплена печаткою відповідача без будь-яких зауважень чи заперечень.

Доказів того, що вхідний контроль було пройдено 16.07.2021 матеріали справи не містять та відповідачем таких доказів у порядку передбаченому ГПК України суду не надано.

Враховуючи зазначене вище, доводи відповідача, що строк оплати спливає 26.10.2022 судом відхиляються, як необґрунтовані.

Частиною 1 статті 625 Цивільного Кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною другою статті 625 Цивільного Кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за користування коштами.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд звертає увагу на те, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Якщо останній день строку для оплати припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то в силу частини п`ятої статті 254 Цивільного кодексу України, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Перевіривши розрахунок про стягнення 3 % річних, що наданий позивачем у розмірі 24 331, 12 грн за період з 09.10.2021 по 21.07.2022, суд зазначає, що він виконаний арифметично невірно, а також позивачем невірно зазначено дати здійснених відповідачем оплат.

Судом здійснено власний розрахунок 3 % річних за період з 09.10.2021 по 21.07.2022, враховуючи часткові оплати, а саме наступним чином:

Сума оплати (грн)Дата оплатиСума боргу (грн)Період нарахування 3 % річних3 % річних (грн)
1 380 000, 00
50 000, 0020.09.20211 330 000, 0009.10.2021 -28.03.202218 692, 88
18 000, 0029.03.2022
225 520, 0029.03.20221 086 480, 0029.03.2022 - 17.04.20221 785, 99
386 480, 0018.04.2022700 000, 0018.04.2022 - 25.04.2022460, 27
100 000, 0026.04.2022600 000, 0026.04.2022 - 02.05.2022345, 21
100 000, 0003.05.2022500 000, 0003.05.2022 -07.07.20222 712, 33
100 000, 0008.07.2022400 000, 0008.07.2022 - 10.07.202298, 63
100 000, 0011.07.2022300 000, 0011.07.2022 - 21.07.2022271, 23
Всього24 366, 54
За розрахунком суду розмір 3 % річних за загальний період з 09.10.2021 по 21.07.2022 становить 24 366, 54 грн, тобто є більший, ніж визначено позивачем.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України згідно якого, суд при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, судом розглядаються позовні вимоги в межах заявлених позивачем вимог.

Тому, вимога позивача про стягнення з відповідача 3 % річних підлягає задоволенню в розмірі визначеному позивачем - 24 331, 12 грн.

Також перевіривши розрахунок позивача про стягнення 176 610, 00 грн інфляційних втрат за період з жовтня 2021 року по червень 2022 року, суд зазначає, що останнім невірно визначено сукупний індекс інфляції згідно формули його розрахунку, так за період жовтень 2021 року - березень 2022 року застосовано 109,7 тоді як вірним є 1,10044698 та за період травень 2022 року - червень 2022 року застосовано 105, 8 тоді як вірним є 1,05883700.

Судом здійснено власний розрахунок інфляційних втрат за період з жовтня 2021 року по червень 2022 року, обмежуючись сумами боргу на які здійснюється нарахування інфляційних втрат визначеними позивачем, а саме:

Сума оплати (грн)Дата оплатиСума боргу (грн)Період нарахування інфляціїІнфляція (грн)
1 380 000, 00
50 000, 0020.09.20211 330 000, 00жовтень 2021 року - березень 2022 року130 581, 07
18 000, 0029.03.2022
225 520, 0029.03.20221 086 480, 00
386 480, 0018.04.2022700 000, 00
100 000, 0026.04.2022600 000, 00квітень 2022 року18 600, 00
100 000, 0003.05.2022500 000, 00травень 2022 року - червень 2022 року29 418,50
Всього:178 599, 57
За розрахунком суду розмір інфляційних втрат за загальний період жовтня 2021 року по червень 2022 року становить 178 599, 57 грн, тобто є більший, ніж визначено позивачем.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягає задоволенню в розмірі визначеному позивачем - 176 610, 00 грн.

Крім цього, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача пеню за загальний період з 09.10.2021 по 21.07.2022 у розмірі 79 295, 47 грн.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Положеннями п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

У пункті 7.2. договору сторони погодили, що в разі порушення покупцем більш ніж на 30 календарних днів строку оплати продукції, покупець сплачує пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожен день проточки оплати, починаючи з 31-го календарного дня.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені в сумі 79 295, 47 грн за період з 09.10.2021 по 21.07.2022, суд зазначає, що він виконаний невірно, так як позивачем невірно визначено період нарахування пені, як установлено судом вище останнім днем оплати товару є 08.10.2021, тому враховуючи 30-ти денний строк встановлений п. 7.2. договору, період нарахування пені починається 08.11.2021. Також позивачем не враховано шестимісячний строк нарахування пені визначений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Судом здійснено власний розрахунок пені за несвоєчасну оплату, враховуючи часткові оплати відповідача та шестимісячний строк нарахування пені встановлений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а саме за загальний період з 08.11.2021 по 08.05.2022, наступним чином:

Сума оплати (грн)Дата оплатиСума боргу (грн)Облікова ставка НБУПеріод нарахування пеніПеня (грн)
1 380 000, 00
50 000, 0020.09.20211 330 000, 008,5 %08.11.2021 -09.12.20219 911, 23
1 330 000, 009 %10.12.2021 - 20.01.202213 773, 70
1 330 000, 0010 %21.01.2021 - 28.03.202224 413, 70
18 000, 0029.03.2022
225 520, 0029.03.20221 086 480, 0010 %29.03.2022 - 17.04.20225 953, 32
386 480, 0018.04.2022700 000, 0010 %18.04.2022 - 25.04.20221 534, 25
100 000, 0026.04.2022600 000, 0010 %26.04.2022 - 02.05.20221 150, 68
100 000, 0003.05.2022500 000, 0010 %03.05.2022 -08.05.2022821, 92
Всього57 558, 80
За розрахунком суду розмір пені за період з період з 08.11.2021 по 08.05.2022 складає 57 558, 80 грн.

Разом з тим відповідачем заявлено про зменшення розміру пені на 99 %, на підставі ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме статті 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України, неодноразово послідовно викладався Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно, від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18, від 23.10.2019 у справі № 917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 26.02.2020 у справі № 925/605/18, від 17.03.2020 № 925/597/19, від 18.06.2020 у справі № 904/3491/19 від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20.

У постановах від 12.06.2019 у справі № 904/4085/18 та від 09.10.2019 у справі № 904/4083/18 Верховний Суд вказав на те, що зменшення розміру неустойки є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Слід зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання).

Вказану правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру штрафних санкцій фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 918/289/19.

В обґрунтування клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, відповідач посилається на те, що в умовах воєнного стану діяльність НАЕК «Енергоатом» спрямована на забезпечення безпеки та стабільної роботи електростанцій, вироблення електричної енергії для потреб країни, забезпечення обороноздатності країни від російської агресії, єдиним джерелом доходу є кошти, які отримані як плата за надану електричну енергію, а в умовах воєнного стану надходження таких коштів значно зменшилось.

Оцінюючи обґрунтованість доводів відповідача, суд враховує, що відповідач є державним підприємством, стратегічно важливим підприємством робота якого спрямована на забезпечення безпеки та стабільної роботи електростанцій, вироблення електричної енергії для потреб країни, забезпечення обороноздатності країни, в умовах воєнного стану працює в посиленому режимі, зменшились доходи підприємства, а стягнення з останнього значних сум штрафних санкцій може призвести до негативних наслідків для держави в умовах воєнного стану.

Крім того, суд враховує, що порушення виконання зобов`язань внаслідок несвоєчасної оплати продукції відповідачем, не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин (зворотного матеріали справи не містять).

При цьому суд зазначає, що отримання позивачем кредиту не свідчить про понесення ним збитків саме через невиконанням відповідачем договору №12с/26/53-142-01-21-01365 від 05.04.2021.

Суд зазначає, що процесуальним законом не передбачено порядок подання клопотання про зменшення пені разом з відзивом, а тому посилання позивача в цій частині є необґрунтованими.

Беручи до уваги наведені вище обставини, суд вважає обґрунтованим зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 40 %. У зв`язку з цим, клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки підлягає частковому задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 34 535, 28 грн (57 558, 80 грн - 40%).

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Підсумовуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 34 535, 28 грн пені, 176 610, 00 грн інфляційних втрат та 24 331, 12 грн 3 % річних.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коприг» (49069, місто Дніпро, проспект Олександра Поля, будинок 107 Г, кімната 209, ідентифікаційний код 33718667) 34 535 (тридцять чотири тисячі п`ятсот тридцять п`ять) грн 28 коп. пені, 176 610 (сто сімдесят шість тисяч шістсот десять) грн 00 коп. інфляційних втрат, 24 331 (двадцять чотири тисячі триста тридцять одну) грн 12 коп. 3 % річних та 3 877 (три тисячі вісімсот сімдесят сім) грн 95 коп. судового збору.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А. Карабань