ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.09.2022 Справа №910/1287/22

Господарський суд Донецької області у складі судді Хабарової М.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Київського національного університету технологій та дизайну
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Євро Прес Дистрибьюшн»
простягнення 43 584,49 грн
Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київський національний університет технологій та дизайну звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Прес Дистрибьюшн» основного боргу у розмірі 39 672,04 грн, інфляційних втрат у розмірі 1 365,11 грн, 3% річних у розмірі 678,23 грн та пені у розмірі 1 869,11 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на закупівлю товарів №3-КНУТД/2021 від 08.12.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 позовну заяву передано за підсудністю до Господарського суду Донецької області.

19.05.2022 позовна заява надійшла до Господарського суду Донецької області. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 24.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/1287/22, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення сторін про розгляд справи, у зв`язку з відсутністю знаків поштової оплати та тимчасовим припиненням відправлення поштової кореспонденції в Господарському суді Донецької області, зміст ухвали Господарського суду Донецької області про відкриття провадження у справі №910/1287/22 від 24.05.2022 повідомлено сторонам шляхом телефонограм від 25.05.2022.

Телефонограму від 25.05.2022 прийнято представником позивача - юристом Нєфьодовою Т.М., телефонограму від 25.05.2022 відповідачу судом не вдалося передати, у зв`язку з неможливістю встановити зв`язок.

30.05.2022 на електронну пошту суду та 21.06.2022 на поштову адресу суду від позивача надійшла заява на виконання ухвали Господарського суду Донецької області від 24.05.2022, в якій останнім повідомлено суду відомі електронні пошти (, ) та номер телефону відповідача.

06.06.2022 судом здійснено підписку відповідача на отримання процесуальних документів в електронному вигляді за електронною адресою, повідомленою позивачем вище.

Крім того, 08.06.2022 ухвалу Господарського суду Донецької області від 24.05.2022 та копію позовної заяви було надіслано судом на електронні пошти відповідача (, ), які повідомлені позивачем.

Після відновлення роботи Єдиного державного реєстру судових рішень, 08.07.2022 судом було розмішено оголошення на сайті Господарського суду Донецької області для відповідача, в якому було повідомлено зміст ухвали від 24.05.2022.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач станом на 30.09.2022 не реалізував своє право на подання відзиву, будь-яких заяв чи клопотань як по суті справи, так і з приводу процесуальних питань від відповідача не надходило.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 30 діб, тобто до 25.04.2022.

21.04.2022 на засіданні Верховної Ради України ухвалено Закон про затвердження Указу Президента України від 18.04.2022 №259 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Цим Указом передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 годин 30 хвилин 25.04.2022 на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 22.05.2022 №2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15.08.2022 №2500-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб.

В той же час, судом враховано, що ст.12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Тобто, навіть в умовах воєнного стану конституційне право особи на судовий захист не може бути обмеженим.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

З наведених приписів закону вбачається, що запровадження військового стану у країні не може слугувати самостійною та достатньою підставою для відтермінування вирішення спору (не здійснення розгляду справи).

При цьому, від відповідача впродовж всього строку розгляду Господарським судом Донецької області справи №910/1287/22 не надходило будь-яких повідомлень щодо обставин неможливості подати відзив на позов.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (п. 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому, на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами

За приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд Донецької області

ВСТАНОВИВ:

08.12.2020 між Товариством з обмеженою з обмеженою відповідальністю «АС-Медіа», яке змінило своє найменування та на даний час є Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро Прес Дистрибьюшн» (постачальник, відповідач) та Київським національним університетом технологій та дизайну (замовник, позивач) підписано договір на закупівлю товарів №3-КНУТД/2021 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов`язався у 2020р. поставити замовникові періодичними виданнями (надалі - товар), у терміни, що встановлюється для конкретних видів періодичних видань, відповідно до Специфікації (Додаток №1 до Договору), що є невід`ємною частиною цього Договору, а замовник - прийняти і оплатити цей товар.

Найменування (номенклатура, асортимент) товару: Періодичні видання (газети, журнали) код за єдиним закупівельним словником ДК 021:2015 - 22210000-5 Газети. Конкретне найменування зазначених товарів згідно специфікації (Додаток №2 до Договору) (п.1.2 Договору).

Згідно з п. 1.3 Договору кількість товарів: 43 комплектів, з періодичністю та кількістю, що встановлюється для конкретних видів періодичних видань, що поставляються за цим Договором.

Пунктом 3.1 Договору встановлено, що сума цього Договору становить: 83006,27грн без ПДВ.

За умовами п. 4.1 Договору оплата замовником здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника на протязі 7 (семи) банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури в порядку попередньої оплати в розмірі 100% від вартості періодичних видань, зазначених в Додатку №1 до цього Договору (згідно з постановою Кабінету міністрів України від 04 грудня 2019 року №1070 «Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти»).

Моментом оплати поставленого товару є дата списання грошових коштів з реєстраційного рахунку замовника (п.4.3 Договору).

Згідно з п. 4.5 Договору витрати, пов`язані з транспортуванням враховані в п.2.1 цього Договору.

Місцем поставки: 01011, м. Київ, вул. Немировича-Данченка, 2 (науково-технічна бібліотека КНУТД) (п.5.3 Договору).

У відповідності до п. 6.4.1 Договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим Договором.

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2021, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 10.1 Договору).

Сторонами підписано Специфікацію (Додаток №1 до Договору), в якій погоджено найменування, одиницю виміру, кількість, ціну товару, місце поставки.

Сума поставки відповідно до Специфікації становить 83006,27 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було перераховано на рахунок відповідача попередню оплату у розмірі 83006,27 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №5785 (внутрішній номер 132362709) від 29.12.2020 на суму 72708,59 грн, №5786 (внутрішній номер 132360679) від 29.12.2020 на суму 10297,68 грн.

На виконання умов Договору відповідач поставив позивачу товар (періодичні видання) в І-ІІ кварталі 2021 року на загальну суму 43334,23 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами виконаних послуг від 31.03.2021 на суму 16574,33 грн та від 30.06.2021 на суму 26759,90 грн.

Проте, як стверджує позивач, відповідач свої зобов`язання щодо поставки періодичних видань виконав не в повному обсязі, періодичні видання на суму 39672,04 грн поставлено не було.

11.11.2021 позивач звернувся до відповідача з претензією №01-24/2217, в якій вимагав сплатити суму недопоставки періодичних видань у розмірі 39672,04 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відповіді на вказану вимогу не надав.

За наведених обставин, позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення з відповідача 39672,04 грн.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупцю для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з його особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №910/5444/17, від 20.02.2019 у справі №912/2275/17, від 27.08.2019 в справі №911/1958/18.

Разом з тим, позивачем надано претензію №01-24/2217 від 11.11.2021 про повернення грошових коштів за недопоставки періодичних видань у розмірі 39672,04 грн, яку було направлено на адресу відповідача у підтвердження чого надано опис вкладення, фіскальний чек від 11.11.2021 та поштову накладна №104 від 11.11.2021.

Однак, вищевказана претензія не була отримана відповідачем, що підтверджується роздруківкою, наданою позивачем, з пошукової системи відстеження поштових відправлень Акціонерного товариства «Укрпошта», відповідно до якої відповідачем не отримано претензію із зазначенням причин невручення - «за закінченням встановленого терміну зберігання».

При цьому, за висновками суду, відсутність дій відповідача щодо поставки товару, надає позивачу право на «законне очікування», що йому будуть повернуті кошти попередньо сплачені останнім. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Брумареску проти Румунії», «Пономарьов проти України», «Агрокомплекс проти України»).

Аналогічну правову позицію також було висловлено Верховним Судом у постановах від 07.02.2018 по справі №910/5444/17, від 30.10.2018 по справі №917/63/18.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку що позивач має право вимагати повернення, зробленої ним на користь відповідача передплати за договором, оскільки відповідач свої договірні зобов`язання належним чином не виконав, товар за договором не поставив.

За приписами ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідачем належними та доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України обставин, повідомлених позивачем, не спростовано, доказів поставки товару, так як і повернення суми попередньої оплати за непоставлений товар відповідачем не надано.

За наведених вище обставин, судом встановлено, що відповідач порушив свої зобов`язання за Договором, не здійснив поставку товару у повному обсязі та не здійснив повернення суми попередньої оплати, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 39672,04 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 1365,11 грн, 3% річних у розмірі 678,23 грн та пеню у розмірі 1 869,11 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України ) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.

Як встановлено судом вище, за своєю правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки, відносини сторін за яким регулюються, зокрема, положеннями статей 655, 662, 663, 693, 712 Цивільного кодексу України.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума 3% річних від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Нарахування на суму боргу 3% річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 (провадження №12-105гс19), від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19).

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Дані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18) та від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18).

Отже, правовідношення, в якому у зв`язку із вимогою позивача про повернення суми попередньої оплати через не поставку товару, у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, є грошовим зобов`язанням, а тому на нього можуть нараховуватись інфляційні втрати та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 цього Кодексу.

В силу положень ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначалося вище, 11.11.2021 позивачем було скеровано на адресу відповідача претензію №01-24/2217 з вимогою сплатити суму недопоставки періодичних видань у розмірі 39672,04 грн.

Згідно долученої позивачем до матеріалів справи роздруківки з пошукової системи відстеження поштових відправлень Акціонерного товариства «Укрпошта» претензія повернулася позивачу із зазначенням причин невручення - «за закінченням встановленого терміну зберігання».

Неотримання відповідачем листа з претензією позивача, у зв`язку з чим останній повернувся до позивача «за закінченням терміну зберігання», є наслідками волевої поведінки у формі бездіяльності щодо його належного отримання, а тому суд вважає, що обов`язок із повернення суми попередньої оплати виник у відповідача з моменту прибуття листа до відділення поштового зв`язку за адресою місцезнаходження відповідача, тобто, з 15.11.2021 (оскільки 14.11.2021 вихідний день).

Таким чином, у відповідача (постачальника) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України з наступного дня після спливу строку з урахуванням поштового пробігу, семиденного строку та вихідних днів, з 23.11.2021.

Слід зазначити, що ст. 625 розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої Цивільного кодексу України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої Цивільного кодексу України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої Цивільного кодексу України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).

При цьому у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України.

З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 по справі №918/631/19.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд визнає його частково не вірним, оскільки позивачем не вірно визначено настання строку виконання грошового зобов`язання з повернення коштів та, як наслідок, початкову дату нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

За таких обставин, з огляду на вищенаведене у сукупності, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості та наявності підстав для нарахування позивачем та стягнення з відповідача 3% річних за період з 23.11.2021 по 24.01.2022 у розмірі 205,43 грн та інфляційних втрат за грудень 2021 року у розмірі 238,03 грн.

В іншій частині вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають, у зв`язку їх з безпідставністю.

Щодо вимоги про стягнення пені у розмірі 1 869,11 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товарів за бюджеті кошти постачальник сплачує замовнику штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) у розмірі однієї облікової ставки НБУ, яка діє у період нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочення, а у разі здійснення попередньої оплати постачальник, крім оплати зазначених штрафних санкцій, повертає замовнику кошти з урахуванням індексу інфляції.

Зі змісту вказаного пункту договору слідує, що останній передбачає відповідальність постачальника у вигляді сплати пені за порушення строків виконання зобов`язання при закупівлі товарів, тобто негрошового зобов`язання з поставки товару.

З наведеного в позові розрахунку вбачається, що базою для нарахування пені позивачем визначено суму простроченого грошового зобов`язання з повернення попередньої оплати за непоставлений товар у розмірі 39672,04 грн, початковою датою нарахування заявленої до стягнення пені є 01.07.2021, а кінцевою - 24.01.2022.

Як вище встановлено судом, у відповідача (постачальника) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України лише з 23.11.2021.

Оскільки положень про можливість нарахування пені за порушення строків повернення попередньої оплати укладений сторонами договір не містить, то правові підстави для застосування п. 7.2 Договору та стягнення пені у цьому випадку відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні цих позовних вимог суд відмовляє.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Прес Дистрибьюшн» (87555, Донецька обл., м. Маріуполь, просп. Миру, 69, ідентифікаційний код 34821562) на користь Київського національного університету технологій та дизайну (01011, м. Київ, вул. Немировича-Данченка, 2, ідентифікацій код 02070890) основний борг у розмірі 39672 (тридцять дев`ять тисяч шістсот сімдесят дві) грн 04 коп., інфляційні втрати у розмірі 238 (двісті тридцять вісім) грн 03 коп., 3% річних у розмірі 205 (двісті п`ять) грн 43 коп. та судовий збір у розмірі 2283 (дві тисячі двісті вісімдесят три) грн 53 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя М.В. Хабарова