ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2022 р. Справа№ 17-14-01/1494(711/568/19)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Грека Б.М.

суддів: Пантелієнка В.О.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання Кочурової Т.О.

за участю представників:

позивач - Крикун О.А.

відповідач - Чорний К.О.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Черкаської області від 22.06.2022

у справі № 17-14-01/1494(711/568/19)

за позовом ОСОБА_1

до публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго"

про відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

Коротке викладення суті спору та позовних вимог.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до господарського суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» (далі - відповідач; ПАТ «Черкасиобленерго») про стягнення 234731, 25 грн моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач доводить, що зазнав душевних страждань через обставини порушення його трудових прав внаслідок оголошення догани; незаконність наказу відповідача про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани встановлена рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.07.2018 (залишене без змін Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 01.11.2018); розмір грошової компенсації (56,25 мінімальних заробітних плат) встановлено висновком спеціаліста за результатом проведення психологічного дослідження від 26.12.2018 №04/18.

Оскаржуване судове рішення (ухвала) господарського суду першої інстанції.

Рішенням Черкаської області від 22.06.2022 суд вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" на користь ОСОБА_1 24300,00 грн (двадцять чотири тисячі триста гривень 00 копійок) на відшкодування моральної шкоди і 754,28 грн (сімсот п`ятдесят чотири гривні 28 копійок) витрат пов`язаних з проведенням судової експертизи.

У решті позову відмовити.

Господарський суд дійшов висновку, що порушенням трудових прав позивача останньому завдано моральну шкоду - душевні (моральні) страждання, що підтверджується і висновком експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи від 28.12.2020 №4388/4389/20-27; врахувавши характер правопорушення відповідача, глибину душевних страждань позивача, ступеня вини відповідача у заподіянні позивачу моральної шкоди, а також вимоги розумності і справедливості визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди відповідача в сумі 24300,00 грн.

При цьому, господарський суд відхилив висновок експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи від 28.12.2020 №4388/4389/20-27 в частині рекомендованої суми грошової компенсації, завданої позивачу моральної шкоди в розмірі, еквівалентному 40,5 мінімальних заробітних плат, через те, що для визначення судом розміру грошового відшкодування моральної шкоди потрібні знання лише у сфері права, а встановлені частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України критерії визначення судом розміру грошового відшкодування моральної шкоди ніяким чином не залежать від розміру мінімальної заробітної плати.

Суд також вважав, що позивач не довів фактів приниження відповідачем його честі, гідності, а також ділової репутації, оскільки не довів поширення відповідачем недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права позивача на повагу до гідності та честі і на недоторканість ділової репутації.

Апеляційне провадження (рух справи).

Позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою у якій просить рішення господарського суду першої інстанції в частині відмови в позові скасувати та прийняти у вказаній частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі про стягнення 263250 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач доводить:

суд неправомірно відхилив висновок експерта в частині суми грошової компенсації моральної шкоди, не навівши мотивів для відхилення висновку у відповідній частині;

у разі виникнення сумніву щодо правильного визначення розміру морально шкоди чи механізму її визначення суд відповідно до вимог ст.ст. 105, 107 ГПК України міг призначити комісійну, додаткову або повторну експертизи;

судом не враховано умисного, протиправного та зухвалого характеру дій відповідача по оголошенню позивачу догани, та його цькуванню як працівника;

судом в порушення ст.ст. 73, 76-79 ГПК України не враховано висновок №04/18 від 26.12.2018 за результатами психологічного дослідження;

судом не враховано, що погодження наказу про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани спричинило доведення цієї інформації до інших осіб та має кваліфікуватися як приниження честі, гідності та ділової репутації позивача;

судом не враховано обсяг наданих адвокатом послуг, детальний опис яких наведено в позовній заяві.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу з доводами апелянта не погодився, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду залишити без зміни, зазначаючи наступне:

висновок експерта за результатом проведення судової психологічної експертизи не є обов`язковим критерієм визначення конкретного розміру моральної шкоди;

твердження про приниження честі, гідності та ділової репутації безпідставні;

тягар доведення обставин заподіяння моральної шкоди та її розмір покладається на позивача;

розмір моральної шкоди є недоведеним та неспівмірним порушеному праву позивача;

позивачем на надано детального опису робіт (послуг), рахунків, заяв та інших доказів щодо витрат на правничу допомогу у визначений строк, тому витрати судом не розподілялися.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2022, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Грек Б.М., судді: Доманська М.Л., Пантелієнко В.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Черкаської області від 22.06.2022 у справі №17-14-01/1494(711/568/19); призначено розгляд справи №17-14-01/1494(711/568/19) на 22.09.2022.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2022, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Грек Б.М., Отрюх Б.В., Пантелієнко В.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2022 прийнято справу Прийняти справу №17-14-01/1494(711/568/19) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 22.06.2022 до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді - Грека Б.М., судді: Отрюха Б.В., Пантелієнка В.О.

Суд апеляційної інстанції не встановив обставин, що перешкоджають розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Обставини справи, встановлені апеляційним господарським судом.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.07.2018 позов задоволено; визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «Черкасиобленерго» від 15 лютого 2018 деку №3-п/кз «Про застосування дисциплінарного стягнення», яким оголошено ОСОБА_1 - начальнику відділу майнових та земельних відносин, - догану.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 01.11.2018 рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.07.2018 залишено без зміни.

Відповідно до висновку спеціаліста за результатами проведення психологічного дослідження від 26.12.2018 №04/18: ситуація, яка виникла 15.02.2018 року, а саме порушення трудових прав начальника відділу майнових та земельних відносин ПАТ «Черкасиобленерго» ОСОБА_1 - є психотравмуючою для нього; ОСОБА_1 спричинені душевні страждання (моральна шкода) в внаслідок порушення його трудових прав на ПАТ «Черкасиобленерго»; можливий розмір грошової компенсації за завдані ОСОБА_1 страждання (моральної шкоди) - становить 56,25МЗП, розмір якої приймається рівному розміру мінімальної заробітної плати на Україні, прийнятий на момент винесення судом рішення.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 28.09.2020 у справі №17-14-01/1494(711/568/19) призначено у справі №17-14-01/1494(711/568/19) судову експертизу, на вирішення якої поставлені такі питання:

- Чи спричинені ОСОБА_1 страждання (моральна шкода) у зв`язку з винесенням ПАТ "Черкасиобленерго" наказу від 15 лютого 2018 року №3-п/кз "Про застосування дисциплінарного стягнення", яким оголошено ОСОБА_2 - начальнику відділу майнових та земельних відносин, - догану?

- Якщо ОСОБА_1 винесенням наказу ПАТ "Черкасиобленерго" від 15 лютого 2011 року №3-п/кз " Про застосування дисциплінарного стягнення" завдані страждання (моральна шкода), який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду)?

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи від 08.12.2020 №4388/4389/20-27:

Обставини які досліджується, а саме винесення наказом ПАТ «Черкасиобленерго» від 15 лютого 2018 року №3-п/кз «Про застосування дисциплінарного стягнення», яким оголошено ОСОБА_2 - начальнику відділу майнових та земельних відносин - догану, є психотравмувальними для ОСОБА_1 та спричинили йому страждання (моральну шкоду).

Згідно зазначеної ситуації психологічний вплив психотравмуючої ситуації мав для ОСОБА_1 глибокий та тривалий характер, що зумовило тривалі негативні зміни психоемоційної і соціальної сфер існування, втрачені життєві та професійні зв`язки, неможливість продовжувати звичне активне життя та плин буття особистості, з допущенням обмеження прав і свобод та приниженням честі і гідності як громадянина.

ОСОБА_1 у зв`язку з вищевказаною ситуацією з психологічної точки зору нанесено моральну шкоду. Рекомендована сума грошової компенсації завданої ОСОБА_1 моральної шкоди може дорівнювати грошовому еквіваленту у 40,5 мінімальних заробітних плат,

Мотиви постанови та висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно зі статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою варто розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної власності), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до норм статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частин першої-третьої статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено факт протиправності дій відповідача, зокрема, визнано незаконним та скасовано наказ про застосування дисциплінарного стягнення до відповідача; такі протиправні дії є психотравмувальними для позивача та спричинили йому страждання (моральну шкоду).

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком про доведеність факту завдання позивачу моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

ЄСПЛ у справі «Тома проти Люксембургу» (2001 рік) використав принцип, за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу» (2001 рік), «Калок проти Франції» (2000 рік) та «Недбала проти Польщі» (2000 рік) ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Таким чином, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди відповідно до характеру та розміру душевних страждань позивача, з урахуванням вимог виваженості, розумності і справедливості, апеляційна інстанція дійшла висновку про те, що 24300,00 грн є достатнім розміром відшкодування моральної шкоди відповідачу.

Законодавством не передбачено визначення розміру моральної шкоди в розмірі, еквівалентному мінімальним заробітним платам чи інших критеріїв її визначення, тому апеляційна інстанція погоджується з висновком господарського суду, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди ніяким чином не залежать від розміру мінімальної заробітної плати.

Також позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини завдання йому моральної шкоди саме внаслідок приниження його честі, гідності та ділової репутації.

Твердження про те, що погодження наказу про застосування дисциплінарного стягнення свідчить про поширення такої інформації, що принизило честь, гідність та ділову репутацію позивача є вираженням суб`єктивної думки останнього про роль певних посадових осіб та їх суб`єктивне сприйняття інформації про позивача. Позивачем не доведено, що будь-які зазначені особи поширили певну інформацію про позивача з наданням такої оцінки особі позивача, яка принизила його честь, гідність та ділову репутацію.

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASEOF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року.

Апеляційна інстанція відхиляє головний аргумент апеляційної скарги щодо неврахування визначеного експертом розміру грошового відшкодування моральної шкоди, оскільки як зазначено вище визначення розміру моральної шкоди в розмірі, еквівалентному мінімальним заробітним платам не передбачено; інші доводи позивача не спростовують правильності висновку господарського суду щодо розміру відшкодування моральної шкоди, оскільки не дають підстав стверджувати про те, що така сума є несправедливою та явно неспівмірною з порушеним правом позивача.

Щодо тверджень апеляційної скарги про не врахування господарським судом детального опису наданих адвокатом послуг, апеляційна інстанція зазначає наступне.

Позивач у позові заявив, що очікує нести у зв`язку з розглядом справи 20447,70 грн витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, як вбачається із тексту позовної заяви, такий розрахунок позивача є орієнтовним.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Відповідно до умов договору про надання правової/правничої допомоги від 01.10.2018 та додатку 1 розрахунок вартості однієї години надання послуг - 70% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавтсвом, на дату підписання акту приймання-передачі наданих послуг.

Як зазначив господарський суд, зокрема позивач, детального опису не подав, у зв`язку з чим господарський суд наразі залишив заявлені суми витрат на професійну правничу допомогу без розподілу.

Крім того, апеляційна інстанція не встановила подання позивачем, зокрема передбаченого акту приймання-передачі наданих послуг.

Таким чином, апеляційна інстанція вважає, що господарський суд дійшов правильного висновку щодо витрат на професійну правничу допомогу, як таких, що не підтверджені належними доказами.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до норм ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, тому оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись статтями 267, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України та статтями 8, 34, 35, 39 Кодексу України з процедур банкрутства апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 22.06.2022 у справі №17-14-01/1494(711/568/19) залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, встановлені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.М. Грек

Судді В.О. Пантелієнко

Б.В. Отрюх

Повний текст постанови складено 27.09.2022.