ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення заяви

про відкриття провадження у справі про банкрутство

"28" вересня 2022 р.м. ХарківСправа № 922/1475/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

розглянувши заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 )
про неплатоспроможність ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Харківської області з заявою про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства, в якій просить суд прийняти заяву, відкрити провадження у справі про її неплатоспроможність, призначити керуючим реструктуризацією арбітражну керуючу Белінську Н.О., здійснити офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника, задовольнити заяву, винести постанову, визнати її неплатоспроможною, прийняти пропозицію - запропонований план реструктуризації, зупинити всі штрафні санкції, пеню, комісію, проценти, ввести мораторій, починаючи з дня винесення рішення.

У своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що вона має прострочені зобов`язання перед 3 фінансовими установами на загальну суму 321 655,80грн.

Ухвалою суду від 12.09.2022 заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність залишено без руху. Повідомлено ОСОБА_1 про допущені недоліки та надано десятиденний строк з дня вручення відповідної ухвали усунути недоліки, надати суду докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень у розмірі 39 000,00грн; проект плану реструктуризації боргів відповідно до вимог ст.124 Кодексу України з процедур банкрутства; належні докази наявності заборгованості перед кредиторами, вказаними у заяві, щодо кожного кредитора окремо і з документальним підтвердженням суми грошових вимог (загальної суми, суми заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання. ОСОБА_2 , що у разі не усунення недоліків заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із заявою.

19.09.2022 на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків. У відповідній заяві заявник посилається на те, що нею узгоджено участь у справі арбітражного керуючого, укладено із ним договір, відповідно до умов якого визначено розмір його винагороди, а також порядок виконання ОСОБА_1 зобов`язання щодо виплати такої винагороди.

Як зазначає заявник у заяві про усунення недоліків, відповідно до договору про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого з Белінською Наталією Олександрівною від 12.07.2022 встановлено узгодження сторонами оплату послуг керуючого реструктуризацією за 3 місяці повноважень у сумі 19 500 грн на умовах відстрочення. Оплата здійснюється рівними частинами протягом 10 місяців у сумі 1 950 грн. щомісячно на депозитний рахунок суду.

ОСОБА_1 просить суд забезпечити її конституційне право на доступ до суду та врахувати практику Європейського суду з прав людини, Верховного Суду у постанові від 19.11.2020 у справі № 910/726/20 та практику інших господарських судів.

Щодо вимог суду про надання проекту плану реструктуризації боргів відповідно до вимог ст.124 Кодексу України з процедур банкрутства заявник вважає, що вимога суду є неправомірною та виявом надмірного формалізму, оскільки ним вже було надано належний проект плану реструктуризації боргів, який відповідає вимогам КУзПБ.

Також заявник вважає, що ним надано належні докази наявності кредитних відносин з кредиторами, суми заборгованості, а також того, що розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредиторами становить не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати.

В межах строку, встановленого судом в ухвалі суду про залишення заяви без руху, інших заяв він боржника не надійшло.

Розглянувши відповідну заяву ОСОБА_1 про усунення недоліків, суд не вбачає правових підстав для можливості прийняття до розгляду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, виходячи із наступного.

Доказів усунення недоліків заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність заявником не надано, оскільки всупереч п.12 ч.3 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства боржником доказів авансування на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень в повному обсязі, суду надано не було.

Як вже було зазначено судом в ухвалі від 12.09.2022 про залишення заяви ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність без руху, договір про оплату праці, укладений між боржником та арбітражним керуючим Белінською Н.О., фактично є угодою про зменшення передбаченого законом мінімуму розміру суми авансового внеску та розстрочення винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання його повноважень.

Проаналізувавши приписи чинного законодавства України, дослідивши обставини, на які посилається боржник в заяві про усунення недоліків, суд зазначає, що Преамбула Кодексу України з процедур банкрутства визначає, що цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Тобто, метою Кодексу є саме відновлення платоспроможності фізичної особи, яка розпочинається з процедури реструктуризації боргів боржника.

Таким чином, при відкритті провадження у справі про неплатоспроможність суд одночасно з відкриттям вводить процедуру реструктуризації боргів боржника та призначає керуючого реструктуризацією.

Відповідно до ч.1 ст.12 Кодексу, арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, керуючого санацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Кодексом.

При цьому, законодавством не передбачено можливості зміни порядку та розміру авансування на депозитний рахунок суду оплати послуг керуючого реструктуризацією за три місяці виконання ним повноважень, що є гарантією з боку держави оплати праці цієї особи на час формування реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство та відповідає гарантіям оплати праці, відповідно до ч.2 та ч.6 ст.43 Конституції України.

Проте, зазначене вище не позбавляє можливості боржника (фізичну особу) укласти угоду з арбітражним керуючим, який погодиться на умовах відстрочення оплати до реалізації майна боржника виконувати повноваження керуючого реструктуризацією у справі про банкрутство цієї особи та відповідного звернення обох осіб (боржника та арбітражного керуючого) до суду про призначення його керуючим реструктуризацією у справу про банкрутство фізичної особи, яке подається разом із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Місцевий суд може розглянути подані документи, як альтернативу мирного врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому, та прийняти відповідне рішення про можливість задоволення заяви боржника, дослідивши всю сукупність наданих ним доказів на обґрунтування неплатоспроможності фізичної особи.

Саме такої правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 19.11.2020 у справі № 910/726/20, на яку і посилається заявник у своїй заяві.

Так, відповідна правова позиція стосується можливості відстрочення оплати винагороди арбітражного керуючого до моменту реалізації майна боржника (за взаємної згоди заявника та арбітражного керуючого), однак, не зазначає про право осіб зменшувати на власний розсуд гарантований законом мінімум відповідної оплати.

Таким чином заявник неправильно тлумачить практику судів із відповідного питання.

Також, суд вдруге звертає увагу заявника на те, що поданий ним до суду договір про оплату праці також навіть не містить підпису обох сторін, а розмір винагороди арбітражного керуючого встановлено у сумі 19 500,00грн, що не відповідає розміру такої винагороди, встановленої Кодексом України з процедур банкрутства.

Верховний Суд у постанові від 17.02.2021 у справі № 927/166/20 висловив свою правову позицію щодо обов`язку боржника авансувати винагороду арбітражного керуючого, зазначивши наступне:

"Обов`язок боржника авансувати винагороду арбітражного керуючого до звернення з відповідною заявою до суду визначено КУзПБ, і подання доказів авансування є обов`язковою умовою, встановленою статтею 116 зазначеного Кодексу.

При цьому ані названий Кодекс, ані інші чинні норми законодавства не передбачають права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому при поданні такої заяви, які не встановлюють умов, за яких суд може відстрочити, розстрочити чи звільнити заявника від здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому".

Встановлення законодавцем певних правил, що є обов`язковими при зверненні заявника до суду не позбавляє відповідну особу її конституційного права на доступ до суду, однак вимагає виконання цією особою відповідних правил, передбачених законом.

Посилання заявника на висновки викладені у постанові апеляційного господарського суду, а також його прохання врахувати позицію господарських судів першої інстанції судом не приймаються, оскільки при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд керується виключно законом та враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 236 ГПК України).

Крім того, як вже було роз`яснено заявнику, він неправильно тлумачить висновки, що містяться в судових рішеннях у інших справах стосовно цього питання.

Та навіть договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 12.07.2022, доданий заявником до його заяви, не може бути прийнятим судом у якості належного доказу щодо мирного врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому, оскільки не містить підпису обох сторін та, відповідно, не може вважатись укладеним.

Крім того, суд звертає увагу, що належних доказів наявності заборгованості перед кредиторами, про яких зазначено в заяві щодо кожного кредитора окремо із документальним підтвердженням суми грошових вимог, підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором, заявником суду так і не надано.

Так, за заявою ОСОБА_1 , вона має заборгованість перед кредиторами (банками), з якими укладено 6 кредитних договорів, проте до матеріалів заяви ОСОБА_1 додано лише договори, що укладені з АТ "Ідея Банк", а саме: договір кредиту № Z75.00508.008523009 від 16.08.2021, угоду про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування № С-508-0 від 16.08.2021, генеральний кредитний договір № ГКД-907394.1 від 16.08.2021 та договір кредиту та страхування № Е07.00508.008524113 від 16.08.2021.

Інших документів наявності правовідносин із зазначеними заявником іншими кредиторами до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та до заяви про усунення недоліків не додано.

Суд зазначає, що відсутність доказів наявності первинної документації, на підставі якої виникла заборгованість позбавляє можливості суду надати оцінку щодо права боржника звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність в порядку ч.2 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства.

Аналогічна правова позиція визначена у постанові Верховного суду від 21.10.2020 у справі № 915/36/20.

Суд критично ставиться до твердження заявника, що розмір заборгованості підтверджує роздруківка з Українського бюро кредитних історій, оскільки вказаний витяг не може бути допустимим доказом наявності грошових вимог в силу ст. 77 ГПК України, так як обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, суд враховує й загальновживаний підхід до відповідності інформації, наявної у конкретному документі, відомостям, на підставі яких він складений, а саме шляхом його підписання відповідальною посадовою особою, а отже, роздруківка кредитного звіту, яка надана заявником в підтвердження наявності договірних зобов`язань, не підписана ані письмово, ані електронним цифровим підписом відповідної посадової особи Кредитного бюро, а тому не може сприйматися належним доказом наявності кредитних договорів, на підставі яких виникла заборгованість у сумі 321 655,80грн.

Суд зазначає, що Кодекс України з процедур банкрутства визначає обов`язок боржника у своїй заяві про відкриття справи навести всі обставини неплатоспроможності та документально їх підтвердити.

Метою законодавця при запровадженні процедури банкрутства фізичних осіб було створення правового механізму, який дозволить фізичній особі - боржнику відновити її задовільний фінансовий стан через механізм погашення всіх існуючих боргів, що реалізується в тому числі шляхом реструктуризації зобов`язань.

Передумовою звернення фізичної особи - боржника до господарського суду із відповідною заявою та намір кінцевого результату є повне відновлення платоспроможності такої особи.

Отже, звертаючись до господарського суду із заявою про відкриття справи про неплатоспроможність фізична особа - боржник повинна розкрити повну та вичерпну інформацію про загальну суму заборгованості та строк виконання зобов`язань, а також документально підтвердити таку інформацію належними та допустимими доказами у розумінні вимог ст.ст.76-77 Господарського процесуального кодексу України, що також передбачено п.п.3, 14 ч.3 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства.

У даному випадку заявником наведено підстави, передбачені ч.2 ст.115 Кодексу України з процедур банкрутства, для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, та самостійно визначено суми грошових вимог за правочинами, копії яких не надано у повному обсязі до матеріалів справи, тобто не підтверджено належними доказами підстави звернення із заявою про відкриття справи про неплатоспроможність. Наведене, в свою чергу, унеможливлює для господарського суду здійснення перевірки обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясувати наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Слід зауважити, що перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом (ч.1 ст.39 Кодексу України з процедур банкрутства).

При цьому, питання щодо призначення підготовчого засідання господарського суду, в якому перевіряється наявність підстав визначених ч. 2 ст.115 Кодексу України з процедур банкрутства та приймається рішення про відкриття справи про неплатоспроможність або відмову у відкритті справи вирішується судом виключно після прийняття заяви про неплатоспроможність та лише у разі відсутності підстав для відмови у прийнятті, залишення без руху або для повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство.

У даному ж випадку звертаючись до господарського суду із заявою про неплатоспроможність заявник вказувала про наявність у неї прострочених зобов`язань перед кредиторами у загальному розмірі 321 655,80грн, однак в порушення вимог ч.3 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства заявником не в повному обсязі надано документальне підтвердження наявності, а також строку виконання зобов`язань. Тобто, заявником не додано належних доказів, що підтверджують обставини, викладені нею у вказаній заяві.

У заяві про усунення недоліків заявник зазначає проте, що вона неодноразово зверталася до фінансових установ про надання відповідних копій кредитних договорів, проте доказів таких звернень заявником суду також не надано.

Посилання ОСОБА_1 на висновки, викладені у постанові апеляційного господарського суду, не приймаються, оскільки, як вже зазначалось вище, відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, заявником не виконані вимоги ухвали суду від 12.09.2022 в частині надання проекту плану реструктуризації, який відповідатиме вимогам ст. 124 Кодексу України з процедур банкрутства.

В поданій до суду заяві про усунення недоліків ОСОБА_1 зазначає, що боржником, відповідно до вимог ч.4 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства надається саме проект плану реструктуризації боргів, який вже потім протягом провадження може змінюватися та доповнюватися, зокрема інформацією, визначеною у вимогах ст.124 Кодексу України з процедур банкрутства.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що розроблення плану реструктуризації має відбуватися відповідно до вимог ст.124 Кодексу України з процедур банкрутства, зокрема щодо форми і змісту проекту плану, що надає можливість зборам кредиторів оцінити перспективу відновлення платоспроможності боржника та можливості прийняття рішення про його схвалення та подання на затвердження господарському суду або відхилення і прийняття рішення про перехід до процедури погашення боргів.

Отже, при поданні до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, обов`язком боржника є складання реального (виконуваного) проекту плану реструктуризації, який після розгляду господарським судом грошових вимог та формування реєстру кредиторів уточнюється та погоджується кредиторами.

Така правова позиція узгоджується із висновком, викладеним в Постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 910/8306/20.

Як встановлено судом, проект плану реструктуризації не містить будь-яких пропозицій щодо реструктуризації боргів, а саме про відстрочення або розстрочення оплати боргу, накопиченого боржником, а також його часткове списання на умовах, які є прийнятними для кредиторів. В поданому плані боржник не визначає суму для задоволення вимог кредиторів та фактично пропонує до списання кредиторську заборгованість.

Таким чином, недоліки заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 не усунула.

За приписами ч.4 ст.174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Статтею 38 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що господарський суд не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви про відкриття провадження у справі або закінчення строку на усунення недоліків заяви повертає її та додані до неї документи без розгляду. Про повернення заяви про відкриття провадження у справі без розгляду господарський суд постановляє ухвалу. Повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до господарського суду у встановленому порядку.

Враховуючи, що заявником - ОСОБА_1 недоліки заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не усунуто, при цьому судом був наданий достатній час для можливості заявником виконати вимоги ухвали суду та усунути відповідні недоліки, суд дійшов висновку про повернення ОСОБА_1 заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до ч. 3 ст. 38 Кодексу України з процедур банкрутства повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до господарського суду у встановленому порядку.

Керуючись ст. 38 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 174, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Повернути ОСОБА_1 заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги в строки, передбачені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 28.09.2022.

Суддя Лавренюк Т.А.