РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.09.2022Справа № 910/20965/21

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Поділля" (вулиця Грушевського, будинок 7, село Кремінна, Городоцький район, Хмельницька область, 32047)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей агро" (вулиця Пшенична, будинок 2, місто Київ, 03134)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія Сервіс" (48000, Тернопільська обл., м. Підгайці, вул. Міцкевича, 12).
простягнення 1 105 702 грн 15 коп.
Представники сторін:
від позивача: Берегуляк О.В. - представник за довіреністю

від відповідача: Мовчанок М.М. - представник за довіреністю

від третьої особи: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

17.12.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Поділля" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей агро" про стягнення 1 105 702 грн 15 коп. заборгованості за договором поставки обладнання від 10.03.2021 № 10032021-4, в тому числі: 850 269 грн 59 коп. основної заборгованості, 17 077 грн 54 коп. інфляційних втрат, 176 110 грн 63 коп. 30 % річних та 62 244 грн 39 коп. пені.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України неналежним чином виконав взяті на себе зобов`язання з поставки оплаченого обладнання, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 850 269 грн 59 коп. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивачем нараховано 17 077 грн 54 коп. інфляційних втрат, 176 110 грн 63 коп. 30 % річних та 62 244 грн 39 коп. пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 відкрито провадження у справі № 910/20965/21, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.01.2022.

18.01.2022 на адресу електронної пошти Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду.

20.01.2022 на адресу електронної пошти Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 20.01.2022, в порядку статей 120-121 Господарського суду міста Києва, сторін повідомлено про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 10.02.2022.

28.01.2022 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 10.02.2022, в порядку статей 120-121 Господарського суду міста Києва, сторін повідомлено про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 03.03.2022.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб, який продовжувався двічі на той самий строк Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 та № 259/2022 від 18.04.2022.

Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 "Про продовження дії воєнного стану в Україні" строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Підготовче засідання, призначене на 03.03.2022 не відбулось у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та активними бойовими діями у Київській області та місті Києві.

29.03.2022 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

13.04.2022 на адресу електронної пошти Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про залучення до участі у справі третю особу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 підготовче призначено на 30.06.2022.

14.06.2022 на адресу електронної пошти Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про залучення до участі у справі третю особу.

14.06.2022 на адресу електронної пошти Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява.

17.06.2022 на адресу електронної пошти Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.06.2022 залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія Сервіс" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача.

28.06.2022 на адресу електронної пошти Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

30.06.2022 на адресу електронної пошти Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів надіслання заяв по суті спору третій особі.

Ухвалою від 30.06.2022, в порядку статей 120-121 Господарського суду міста Києва, сторін повідомлено про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 28.07.2022.

04.07.2022 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли докази направлення на адресу третьої особи відзиву на позовну заяву.

06.07.2022 на адресу електронної пошти Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання за відсутності представника позивача та призначення справи до судового розгляду в режимі відео конференції.

Ухвалою від 28.07.2022, в порядку статей 120-121 Господарського суду міста Києва, сторін повідомлено про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 05.09.2022.

05.09.2022 на адресу електронної пошти Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про призначення справи до розгляду по суті.

У підготовчому засіданні 05.09.2022 суд протокольною ухвалою постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 26.09.2022.

У судове засідання 26.09.2022 з`явились представники позивача та відповідача та надали пояснення по суті спору. Представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, а саме на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб.

У судовому засіданні 26.09.2022 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

10.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Поділля" (позивач у справі, покупець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" (відповідач у справі, постачальник за договором) було укладено договір поставки обладнання №10032021-4, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується продати, а покупець зобов`язується купити, прийняти та оплатити обладнання (товар). Поставка товару здійснюється на підставі укладених сторонами специфікацій, в яких зазначаються найменування, кількість, номенклатура, асортимент), вартість та інші характеристики, що є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до пункту 2.1 договору товар, зазначений в пункті 1.1 цього договору, поставляється в кількості та в асортименті, передбаченому в укладених сторонами специфікаціях до договору, які є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно з пунктом 5.1 договору ціна на товар встановлюється у специфікаціях до договору.

Загальна вартість договору становить суму вартості замовленого і поставленого товару за даним договором згідно укладених сторонами специфікацій в період дії цього договору (пункт 5.2 договору).

Відповідно до пункту 5.4 договору оплата товару, поставка якого здійснюється відповідно до договору, здійснюється на підставі умов узгоджених сторонами та зазначених у специфікаціях до договору, що є невід`ємною частиною цього договору.

У пункті 5.6 Договору визначено, що оплата за товар здійснюється виключно на підставі отриманого покупцем рахунку з електронної пошти на електронну пошту .

Згідно з пункту 6.1 договору поставка товару відповідно до умов договору здійснюється в строки, узгоджені сторонами та зазначені в специфікації до договору, що є невід`ємною частиною цього договору.

Поставка товару здійснюється на умовах поставки, зазначених в специфікаціях відповідно до міжнародних правил "Інкотермс" в редакції 2010 року (пункт 7.1 договору).

Згідно з пунктом 7.2 договору разом з товаром постачальник зобов`язаний надати покупцю: товарно-транспортну накладну; видаткову накладну, оформлену відповідно до чинного законодавства України. Постачальник повинен обов`язково у видаткових накладних зазначити номер замовлення покупця, а у випадку поставки товару згідно з пунктом 1.2.2 - номер та дату специфікації по якій здійснено поставку. Поставка по одній видатковій накладній повинна здійснюватися в рамках виконання однієї специфікації або замовлення: рахунок-фактуру у разі поставки товару на умовах відстрочення платежу; документ, що посвідчує якість товару.

У пункті 7.4 договору сторони погодили, що перехід права власності на товар до покупця відбувається в момент одержання товару покупцем, передачі покупцю супровідних документів та підписання уповноваженими представниками сторін видаткових накладних на передачу товару відповідно до базису поставки.

Відповідно до пункту 7.5 договору у разі доставки товару від постачальника до покупця службами доставки моментом переходу права власності на товар покупцю (датою поставки) є дата підписання покупцем товарно-транспортної накладної.

У відповідності до пункту 9.1 договору сторони погодили, що договір вступає в силу з моменту його підписання представниками сторін та скріплення печаткою. Даний договір діє до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до виконання сторонами прийнятих на себе по цьому договору зобов`язань.

Відповідно до підписаної між сторонами специфікації №1 від 10.03.2021 до договору поставки обладнання №10032021-6 від 10.03.2021 сторони узгодили найменування товару - змішувальна станція для ЗЗР та добрив + ремонт Handler, кількість - 1, граничний строк поставки - 30.04.2021, ціна без ПДВ 222 200 грн 00 коп.; змішувальна станція для ЗЗР та добрив, кількість - 3, граничний строк поставки 20.05.2021, ціна без ПДВ 958 728 грн 98 коп.

Згідно з пунктом 2 специфікації № 1 вартість товару, що поставляється згідно з цією специфікацією становить 1 417 115 грн 98 коп. з ПДВ.

Згідно з пунктом 3 специфікації № 1 покупець сплачує продавцю суму 850 269 грн 59 коп., що становить 60% від загальної вартості товару у термін до 5 календарних днів з дати виставлення рахунку постачальником. Решта суми, що становить 566 846 грн 39 коп. покупець сплачує у термін до 10 календарних днів з моменту підписання сторонами акту прийому - передачі.

Пунктом 4 специфікації № 1 сторонами погоджено графік інформування про готовність товару до поставки покупця: за 2 дні до відвантаження.

У пункті 5 специфікації №1 зазначено, що товар поставляється на умовах поставки DDP (Інкотермс в редакції 2010 року) - склад покупця (надання адреси складу при підтвердженні замовлення).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Частинами 1 та 2 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Судом встановлено за матеріалами справи та підтверджено наданими позивачем доказами, що на виконання умов договору позивачем платіжним дорученням № 28 від 30.03.2021 було перераховано на розрахунковий рахунок продавця - Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" грошові кошти у сумі 850 269 грн 59 коп.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

За змістом статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частинами 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Проте, як зазначено позивачем в позовній заяві, відповідачем поставка товару в обумовлені договором строки здійснена не була.

Згідно з пунктом 10.4 договору якщо термін порушення строку поставки товару перевищує граничний строк поставки, визначений в договорі або специфікаціях до цього договору, покупець має право на розірвання договору повністю або в частині, а постачальник повинен протягом 3 (трьох) календарних днів, з моменту направлення повідомлення покупцем про розірвання договору, повернути на поточний рахунок покупця сплачені грошові кошти за непоставлений товар та відшкодувати усі збитки понесені покупцем.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до опису вкладення у цінний лист, реєстру згрупованих поштових відправлень та фіскального чеку від 16.06.2021, позивач на адресу відповідача направив лист вих. № 16/06-4 від 16.06.2021 відповідно до умов якого позивачем повідомлено відповідача про розірвання договору та вимагав повернення коштів у розмірі 850 269 грн 59 коп., сплачених в якості попередньої оплати протягом 3 календарний днів з моменту направлення повідомлення.

У відповідь на вказаний лист відповідач листом №02/07-03 від 02.07.2021 просив позивача повернути підписані товаророзпорядчі документи та здійснити розрахунок за поставлений товар.

Листом №16/07-4 від 16.07.2021 позивач повторно повідомив відповідача про розірвання договору та вимагав повернення коштів у розмірі 850 269 грн 59 коп., сплачених в якості попередньої оплати протягом 2 календарний днів з моменту отримання даного листа.

Листом вих. № 05/07-02 від 05.07.2021, відповідач повідомив позивача, проте що своєчасне виконання зобов`язання з постачання товару відповідачем не здійснено через неналежне виконання позивачем зобов`язання щодо здійснення передоплати, а також повідомило про готовність виконати взяте на себе зобов`язання і поставити товар в найкоротший строк.

Листом №22/07-4 від 22.07.2021 позивач знову повідомив відповідача про розірвання договору та вимагав негайного повернення коштів у розмірі 850 269 грн 59 коп., сплачених в якості попередньої оплати.

Таким чином, як зазначає позивач в позовній заяві та встановлено судом, обов`язок щодо поставки товару, обумовленого в специфікацій № 1 від 10.03.2021 до договору поставки обладнання від 10.03.2021 № 10032021-4, всупереч домовленостям між сторонами, вимогам цивільного та господарського законодавства відповідач не виконав, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 850 269 грн 59 коп., сплачених в якості попередньої оплати, яку позивач просив стягнути в судовому порядку.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що товар було доставлено за адресами: Хмельницька область, Дунаєвський район, село Тинна та Хмельницька область, Городецький район, село Кремінна, та прийнято представником позивача Мізіновим Дмитром, що підтверджується підписом на товарно-транспортній накладній ТТН Р2681/01 від 13.05.2021 на якій представником позивача було помилково поставлено печатку Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Сервіс", яка разом з Товариством з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Поділля" є пов`язаними та афілійованими юридичними особами, що входять до структури Товариства з обмеженою відповідальністю "Салік Україна". Відповідач стверджує, що він належним чином виконав свій обов`язок з поставки товару, з огляду на що вимоги, викладені позивачем у позовній заяві, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 927/986/17 визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства.

Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги (товару) і подальшою господарською діяльністю (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 зі справи № 910/4994/18).

У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Окрім того, пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Документами, які є підставою для оприбуткування товару та внесення запису в облікові бухгалтерські реєстри, є накладні та товарно-транспортні накладні. При цьому вказані первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити та містити дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку про те, що у спірних правовідносинах доказами реального здійснення господарської операції є первинні документи, які підтверджують передачу товару покупцю (позивачу), тому належним і допустимим доказом поставки товару є видаткові та/або товарно-транспортні накладні у разі, якщо вони містять усі необхідні реквізити (зокрема, підписи представників позивача).

На підтвердження здійснення поставки товару відповідачем надано договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом №22/03-21 від 22.03.2021, укладеним з Брижко О.П., та товарно-транспортну накладну №Р2681/01 від 13.05.2021, яка підписана та скріплена печатками Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Сервіс", проте не підписані з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Поділля" й не скріплені печаткою позивача. А також товарно-транспортну накладну №Р2681 від 30.04.2021, яка підписана та скріплена печаткою лише Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро".

Вказана товарно-транспортна накладна не може бути прийнята та розцінена судом як доказ поставки відповідачем товару позивачу, оскільки остання свідчить про поставку товару іншій юридичній особі. Доказів виконання зобов`язання щодо поставки товару належному покупцю відповідачем не надано, оскільки в матеріалах справи відсутні документи які, відповідно до пункту 7.2 договору, повинні бути передані покупцю в момент передачі товару.

Що стосується наданого відповідачем електронного листування на підтвердження узгодження місця, дати поставки товару за умовами спірного договору, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 96 Господарського процесуального кодексу електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

На відміну від електронного документа, електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Таким чином, повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою, є електронним доказом.

Листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за статтею 7 Цивільного кодексу України (постанова Верховного Суду від 27.11.2018 у справі N 914/2505/17).

Частиною 2 статті 96 Господарського процесуального кодексу передбачено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. У частині 3 зазначеної статті встановлено, що учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частини 5, 6 статті 96 Господарського процесуального кодексу).

Сам лист електронної пошти є таким, що містить відомості про факт відправлення повідомлення із відповідної електронної адреси, час відправлення, адресатів листа - осіб, до відома яких було доведено таке повідомлення тощо. У випадку, якщо позивач подає позов у паперовій формі, то електронний лист може бути наданий суду у вигляді відповідної роздруківки.

Така роздруківка електронного листа та додатків до нього є паперовою копією електронного доказу.

Обмін сторонами інформацією при виконанні договірних зобов`язань шляхом надіслання електронних листів уже давно став частиною ділових звичаїв в Україні. Відповідно до статей 3, 5, 8 Закону "Про електронні документи та електронний документообіг", електронні документи вже давно стали частиною ділового обороту та юридична сила електронного документа, як доказу, не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Частина перша статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначає, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до частин 1, 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершує створення електронного документа.

Роздруківка електронної переписки не можуть вважатись електронними документами (копіями електронних документів) в розумінні частини 1 статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 904/2882/18, від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18, від 28.12.2019 у справі № 922/788/19.

Як було зазначено Касаційним господарським судом Верховного суду у постанові від 28.12.2019 по справі № 922/788/19, електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Таким чином, роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом без накладеного електронного цифрового підпису і тому не може розглядатися судом як доказ.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11.06.2019 року у справі № 904/2882/18, від 24.09.2019 року у справі № 922/1151/18, від 16.03.2020 року у справі № 910/1162/19.

Однак, надані відповідачем електронні документи не скріплені електронним цифровим підписом, а тому суд не приймає їх до уваги на підтвердження факту здійснення поставки відповідачем, узгодження сторонами адрес доставки товару тощо з урахуванням того, що надане ним електронне листування здійснювалось між особами, які не є працівниками та уповноваженими особами Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Поділля".

При цьому, суд звертає увагу, що вказані електронні адреси не узгоджувались сторонами у пункті 15.11 Договору поставки обладнання №10032021-4 від 10.03.2021.

Пояснення відповідача про наявність зв`язку між позивачем та третьою особою, суд до уваги не приймає, оскільки відносини за Договором поставки обладнання №10032021-4від 10.03.2021 виникли у відповідача саме із Товариством з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Поділля", а не з Товариством з обмеженою відповідальністю "Мрія Сервіс", які є самостійними юридичними особами та самостійно здійснюють свою господарську діяльність.

Що стосується наданих відповідачем заяв свідків, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Катчик Ю.А. за реєстровими №№109, 135 та приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального Шемечко І.Я. за реєстровим №106, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 87 Господарського процесуального кодексу України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

Згідно зі статтею 88 Господарського процесуального кодексу України показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

В той же час, суд звертає увагу, що частиною 2 статі 87 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах.

А тому, оскільки обставини щодо здійснення поставки товару мають доводитись іншими засобами доказування, аніж показання свідків, суд не приймає до уваги заяви свідків, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Катчик Ю.А. за реєстровими №№ 109, 133 та приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального Шемечко І.Я. за реєстровим № 106 на підтвердження факту здійснення поставки товару відповідачем відповідно до умов спірного договору.

З огляду на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем не було доведено виконання ним свого обов`язку за Договором поставки обладнання №10032021-4 від 10.03.2021 щодо поставки товару Товариству з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Поділля", у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача 850 269 грн 59 коп. попередньої оплати, визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 62 244 грн 39 коп., нарахованої за загальний період прострочення з 28.06.2021 до 07.12.2021, 30 % річних у розмірі 176 110 грн 63 коп. та інфляційні втрати у розмірі 17 077 грн 54 коп., нарахованих за загальний період прострочення з 31.01.2021 до 07.12.2021.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 5.3 договору сторонами погоджено, що у випадку прострочення оплати за поставлену партію товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійною обліковою ставкою НБУ від вартості неоплаченої в строк партії товару за кожний день прострочення, без обмеження строків її нарахування та звернення до суду за її стягненням, а також 25 % річних. Сплата пені не звільняє покупця від виконання зобов`язань по оплаті та відшкодування збитків у повному обсязі

Згідно з пунктом 10.4 договору у випадку порушення постачальником строку повернення попередньої оплати за товар, передбаченого пунктом 10.4 договору (за умови надіслання покупцем вимоги про повернення попередньої оплати постачальнику), постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми не поверненої попередньої оплати за товар за кожен день прострочення.

Частиною 3 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У відповідності до пункту 10.10 договору сторони погодили, що у разі порушення постачальником строків поставки товару, передбачених цим договором, за який внесена покупцем повна або часткова попередня оплата, постачальник за користування грошовими коштами покупця зобов`язаний сплатити 30% річних від суми коштів, сплачених покупцем, за період з дня оплати і до дня його фактичної поставки або до дня повернення грошових коштів.

Крім того, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статей 536 та 625 Цивільного кодексу України та застосування відповідальності відповідно до умов пункту 10.4. договору.

З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Тобто визначаючи розмір заборгованості за Договором, зокрема, в частині пені, процентів за користування чужими грошовими коштами та інфляційних втрат суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання грошового зобов`язання з повернення суми попередньої оплати за договором поставки обладнання № 10032021-4 від 10.03.2021, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 62 244 грн 39 коп., нарахованої за загальний період прострочення з 28.06.2021 до 07.12.2021, 30 % річних у розмірі 176 110 грн 63 коп. та інфляційних втрат у розмірі 17 077 грн 54 коп., нарахованих за загальний період прострочення з 31.01.2021 до 07.12.2021, визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтями 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" (03680, місто Київ, вулиця Пшенична, будинок 2, ідентифікаційний код 37921986) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Поділля" (32047, Хмельницька область, Городоцький район, село Кремінна, вулиця Грушевського, будинок 7, ідентифікаційний код 39983735) 850 269 (вісімсот п`ятдесят тисяч двісті шістдесят дев`ять) грн 59 коп. основної заборгованості, 62 244 (шістдесят дві тисячі двісті сорок чотири) грн 39 коп. пені, 176 110 (сто сімдесят шість тисяч сто десять) грн 63 коп. 30 % річних, 17 077 (сімнадцять тисяч сімдесят сім) грн 54 коп. інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору у розмірі 16 585 (шістнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) грн 53 коп.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено: 03.10.2022

Суддя Н.Плотницька