РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.09.2022Справа № 910/5417/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю секретаря судового засідання Будніка П.О., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи № 910/5417/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мало-Кохнівський кар`єр" (Україна, 39630, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Ярмаркова, буд. 15; ідентифікаційний код: 38952905)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдінгова компанія "Нафторесурс" (Україна, 04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 3/5, оф. 4; ідентифікаційний код: 42447918)

про стягнення 1 835 487,96 грн

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мало-Кохнівський кар`єр" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдінгова компанія "Нафторесурс" (далі - відповідач) про стягнення 1 835 487,96 грн, з яких 1 157 410,10 грн заборгованості, 211 536,09 грн пені, 231 482,02 грн штрафу, 205 221,12 грн інфляційних втрат та 29 838,63 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором поставки № 55/2021-П від 11.05.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/5417/22, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.08.2022.

У підготовче засідання 10.08.2022 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання сторони були повідомлені належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась, проте від позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання без участі його представника.

У підготовчому засіданні 10.08.2022 судом було оголошено перерву до 31.08.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2022, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, сторін було повідомлено про те, що підготовче засідання призначено на 31.08.2022.

У підготовче засідання 31.08.2022 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання сторони були повідомлені належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.09.2022.

У судове засідання 21.09.2022 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання сторони були повідомлені належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась, проте від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі його представника.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мало-Кохнівський кар`єр" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейдінгова компанія "Нафторесурс" (покупець) було укладено Договір поставки № 55/2021-П (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти товар, а саме граніт різних марок, сортів та фракцій (щебінь, щебнево-піщані суміщі, відсів, пісок з відсівів дроблення, бутовий камінь) та своєчасно оплатити його на умовах, визначених цим Договором.

Асортимент, найменування (номенклатура), ціна за одиницю товару зазначаються у специфікаціях, які після їх підписання стають Додатками та невід`ємними частинами цього Договору (п. 1.2 Договору).

У пункті 3.1 Договору сторони узгодили умови, на яких здійснюється поставка товару.

Поряд із цим, згідно абзацу 4 цього пункту, у специфікаціях до Договору сторони можуть узгодити інші умови постави.

Пунктом 4.2 Договору визначено, що на кожну партію товару, що постачається, постачальник повинен надати покупцю наступні товаросупроводжувальні документи:

- рахунок (у разі попередньої оплати товару) або рахунок-фактуру (у разі оплати товару після його передачі);

- видаткову накладну;

- залізничну накладну (при перевезенні товару залізничним транспортом).

За умовами пунктів 6.2 - 6.4 Договору покупець оплачує кожну партію товару на умовах попередньої оплати.

Поставка здійснюється тільки після зарахування грошових коштів в повному обсязі на розрахунковий рахунок постачальника.

Якщо постачальник передав товар без здійснення покупцем попередньої оплати, то покупець зобов`язаний оплатити товар у день отримання товару, а якщо товар був поставлений після 16 годин, то не пізніше наступного робочого дня з моменту отримання товару.

Відповідно до пункту 6.6 Договору у випадку наявності заборгованості покупця за декілька партій (по декільком видатковим накладним) поставленого йому товару, сплачені покупцем гроші зараховуються постачальником в погашення заборгованості по видатковим накладним в порядку черговості їх оформлення, починаючи із найдавнішої, незалежно від призначення платежу у платіжному дорученні покупця на оплату.

Розділ 7 Договору визначає відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання сторонами зобов`язань а цим Договором.

Згідно з пунктом 7.3 Договору якщо постачальник передав товар покупцеві без попередньої оплати вартості цього товару, то у разі порушення покупцем строків оплати цього товару, встановлених п. 6.4 цього Договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару, строк оплати якого був порушений, за кожен день такого порушення (прострочення) без обмежень строків нарахування цієї пені відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Також у пункті 7.4 Договору сторони узгодили, що у разі порушення (прострочення) покупцем строку оплати поставленого товару більше ніж на один календарний місяць, покупець окрім сплати пені, передбаченої п. 7.3 цього Договору, сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від вартості товару, строк оплати якого був порушений (прострочений) більше ніж на один календарний місяць.

Відповідно до п. 9.1 Договору, він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2021, а в частині грошових розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань згідно умов даного Договору.

На виконання умов Договору, сторонами були укладені наступні Специфікації:

1) Специфікація № 1 від 26.05.2021 (Додаток № 1 до Договору), якою сторони узгодили постачання наступного товару:

- "Граніт (щебінь 20-40)" за ціною 245,04 грн за тонну;

- "Граніт (щебінь 10-20)" за ціною 330,00 грн за тонну;

- "Граніт (щебінь 5-10)" за ціною 330,00 грн за тонну;

- "Граніт (щебінь 0-5)" за ціною 135,00 грн за тонну.

2) Специфікація № 2 від 04.06.2021 (Додаток № 2 до Договору), якою сторони узгодили постачання наступного товару:

- "Граніт (щебінь 20-40 (митий))" за ціною 245,04 грн за тонну.

3) Специфікація № 3 від 07.07.2021 (Додаток № 3 до Договору), якою сторони узгодили постачання наступного товару:

- "Граніт (щебінь 10-20 (митий))" за ціною 369,00 грн за тонну.

Позивач зазначає, що на виконання своїх договірних зобов`язань, він відвантажив відповідачу товар загальною вартістю 3 607 410,10 грн, який останній прийняв, проте власні зобов`язання щодо оплати поставленого товару виконав частково, сплативши лише 2 450 000,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивач направив відповідачеві претензію №977 від 29.10.2021 про погашення боргу в розмірі 1 157 410,10 грн, яку останній отримав, проте відповіді не надав.

З огляду на те, що відповідач повністю не розрахувався за поставлений товар, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь 1 157 410,10 грн заборгованості, 211 536,09 грн пені, 231 482,02 грн штрафу, 205 221,12 грн інфляційних втрат та 29 838,63 грн 3% річних.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За встановленими обставинами, протягом травня - серпня 2021 року позивач поставляв відповідачеві товар, про що свідчать наявні в матеріалах справи видаткові накладні, підписані обома сторонами та скріплені їхніми печатками: № 2989 від 26.05.2021 на суму 37 487,50 грн, № 3023 від 27.05.2021 на суму 32 028,49 грн, № 3064 від 28.05.2021 на суму 10 256,21 грн, № 3097 від 29.05.2021 на суму 3 332,54 грн, № 3237 від 02.06.2021 на суму 35 591,40 грн, № 3277 від 03.06.2021 на суму 111 460,80 грн, № 3307 від 04.06.2021 на суму 79 780,80 грн, № 3333 від 05.06.2021 на суму 11 487,48 грн, № 3334 від 05.06.2021 на суму 49 953,85 грн, № 3353 від 06.06.2021 на суму 51 502,50 грн, № 3398 від 07.06.2021 на суму 108 794,40 грн, № 3426 від 08.06.2021 на суму 45 500,40 грн, № 3575 від 12.06.2021 на суму 36 400,84 грн, № 3596 від 13.06.2021 на суму 88 756,80 грн, № 3645 від 14.06.2021 на суму 49 067,00 грн, № 3688 від 15.06.2021 на суму 57 192,34 грн, № 3933 від 22.06.2021 на суму 24 121,74 грн, № 3971 від 23.06.2021 на суму 39 415,01 грн, № 4007 від 24.06.2021 на суму 48 001,80 грн, № 4045 від 25.06.2021 на суму 71 240,40 грн, № 4067 від 26.06.2021 на суму 93 350,40 грн, № 4082 від 27.06.2021 на суму 140 421,60 грн, № 4090 від 28.06.2021 на суму 59 343,30 грн, № 4154 від 29.06.2021 на суму 9 247,50 грн, № 4279 від 02.07.2021 на суму 14 414,40 грн, № 4307 від 03.07.2021 на суму 15 932,40 грн, № 4326 від 04.07.2021 на суму 149 173,20 грн, № 4368 від 05.07.2021 на суму 24 129,60 грн, № 4433 від 07.07.2021 на суму 44 412,84 грн, № 4479 від 08.07.2021 на суму 141 002,28 грн, № 4521 від 09.07.2021 на суму 125 297,64 грн, № 4545 від 10.07.2021 на суму 164 883,96 грн, № 4558 від 11.07.2021 на суму 61 512,30 грн, № 4559 від 11.07.2021 на суму 8 959,32 грн, № 4601 від 12.07.2021 на суму 15 103,80 грн, № 4647 від 13.07.2021 на суму 37 805,40 грн, № 4688 від 14.07.2021 на суму 74 123,10 грн, № 4727 від 15.07.2021 на суму 78 117,60 грн, № 4763 від 16.07.2021 на суму 162 848,40 грн, № 4783 від 17.07.2021 на суму 110 365,20 грн, № 4793 від 18.07.2021 на суму 120 069,60 грн, № 4835 від 19.07.2021 на суму 48 068,10 грн, № 4871 від 20.07.2021 на суму 110 973,60 грн, № 4914 від 21.07.2021 на суму 94 032,00 грн, № 4952 від 22.07.2021 на суму 86 206,20 грн, № 4989 від 23.07.2021 на суму 92 195,70 грн, № 5010 від 24.07.2021 на суму 91 667,10 грн, № 5023 від 25.07.2021 на суму 57 732,30 грн, № 5069 від 26.07.2021 на суму 15 571,20 грн, № 5604 від 11.08.2021 на суму 100 265,46 грн, № 5637 від 12.08.2021 на суму 71 962,02 грн, № 5688 від 13.08.2021 на суму 20 617,74 грн, № 5794 від 16.08.2021 на суму 45 349,20 грн, № 5843 від 17.08.2021 на суму 72 579,78 грн, № 5886 від 18.08.2021 на суму 58 303,56 грн.

Загальна вартість поставленого товару становить 3 607 410,10 грн.

Вищевказані видаткові накладні відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", будь-які істотні недоліки у них відсутні, відтак суд приймає зазначені видаткові накладні як належні докази на підтвердження поставки товару позивачем та його прийняття відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За приписами частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами Договору було узгоджено оплату товару як шляхом внесення попередньої оплати (п. 6.2), так і після його отримання (п. 6.4).

Суд встановив факт часткової оплати відповідачем товару в загальній сумі 2 450 000,00 грн, про що свідчать наявні в матеріалах справи належним чином засвідчені копії платіжних доручень № 1111 від 18.05.2021 на суму 750 000,00 грн, № 1380 від 06.07.2021 на суму 1000000,00 грн, № 1594 від 10.08.2021 на суму 700 000,00 грн.

З наведеного вбачається, що сторони керувались змішаним порядком розрахунків, а заявлений до стягнення розмір заборгованості за неоплачений товар розраховано позивачем суцільним підсумком, шляхом віднімання суми оплати від вартості поставленого товару.

При цьому, кошти, сплачені відповідачем в порядку післяплати, зараховувались позивачем в рахунок погашення минулих зобов`язань відповідно до п. 6.6 Договору.

Статтею 534 Цивільного кодексу України врегульовано черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням.

Алгоритм розподілу коштів у цій статті визначає правила виконання грошового зобов`язання, якщо наявна сума грошей є меншою за суму боргу і вимоги кредитора в повному обсязі не можуть бути задоволені. У такому випадку вимоги кредитора погашаються у встановленій черговості:

- у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання. В даному випадку йдеться про судові витрати, витрати на сплату держмита та інших обов`язкових платежів, витрати на юридичну допомогу тощо. Такі витрати мають бути підтверджені кредитором (наприклад, підлягатиме стягненню за рішенням суду тощо);

- у другу чергу підлягають сплаті проценти та неустойка, в разі їх нарахування на підставі договору або закону;

- і лише в третю чергу сплачується основна сума боргу. Інший порядок погашення вимог кредитора може бути встановлений договором. Сторони можуть передбачити, наприклад, першочергове погашення основної суми боргу або інші правила.

Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2019 року в справі № 910/12934/18 зауважив, що можливість застосування статті 534 Цивільного кодексу України безпосередньо залежить від змісту реквізиту "Призначення платежу" платіжного доручення, яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів з чітким призначення платежу щодо погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена статтею 534 Цивільного кодексу України, застосовуватися не може.

Відповідний порядок встановлено в п. 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.2004 № 22, та п. 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, згідно з якими отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу.

Розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до статті 534 Цивільного кодексу України у випадку, коли стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження, або платіж буде отримано без реквізиту "Призначення платежу" чи як загальна підстава - на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості тощо.

Зі змісту наданих платіжних доручень вбачається, що відповідачем сплачувались кошти на виконання Договору, без виокремлення кожної партії товару, яка оплачувалась конкретним платіжним дорученням.

Таким чином, на переконання суду, позивачем правомірно зараховано здійснені відповідачем оплати в рахунок погашення минулих зобов`язань, що відповідає умовам Договору та висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 26.12.2019 у справі № 911/2630/18.

З урахуванням викладеного, заборгованість відповідача складається із неповністю виконаного зобов`язання з оплати товару, поставленого за видатковою накладною № 4783 від 17.07.2021 в сумі 71 816,54 грн, та товару, поставленого за видатковими накладними № 4793 від 18.07.2021, № 4835 від 19.07.2021, № 4871 від 20.07.2021, № 4914 від 21.07.2021, № 4952 від 22.07.2021, № 4989 від 23.07.2021, № 5010 від 24.07.2021, № 5023 від 25.07.2021, № 5069 від 26.07.2021, № 5604 від 11.08.2021, № 5637 від 12.08.2021, № 5688 від 13.08.2021, № 5794 від 16.08.2021, № 5843 від 17.08.2021, № 5886 від 18.08.2021.

З огляду на положення пункту 6.4 Договору, зобов`язання з оплати товару мало бути виконане відповідачем у день отримання товару, а якщо товар був поставлений після 16 години, то не пізніше наступного робочого дня з моменту отримання товару.

Слід зазначити, що у видаткових накладних відсутні відомості щодо часу, у який товар був фактично доставлений.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на викладене, оскільки невиконання грошового зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, доказів сплати боргу в повному обсязі відповідач не надав, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 1157410,10 грн визнається судом обґрунтованою.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 211 536,09 грн пені, 231 482,02 грн штрафу, 205 221,12 грн інфляційних втрат та 29 838,63 грн 3% річних.

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частин 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.3 Договору якщо постачальник передав товар покупцеві без попередньої оплати вартості цього товару, то у разі порушення покупцем строків оплати цього товару, встановлених п. 6.4 цього Договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару, строк оплати якого був порушений, за кожен день такого порушення (прострочення) без обмежень строків нарахування цієї пені відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Судом перевірено розрахунок пені за заявлений позивачем період та встановлено, що розмір пені, нарахований на суму заборгованості (з урахуванням часткової оплати товару відповідачем) за видатковою накладною № 4783 від 17.07.2021 не перевищує розміру пені, розрахованого судом, відтак, виходячи із заявлених позовних вимог, до стягнення з відповідача на користь позивача за вказаною накладною підлягає пеня в розмірі 13 576,21 грн.

Розрахунок пені на суму заборгованості за рештою видаткових накладних є арифметично вірним.

Отже, обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню з відповідача є пеня в загальному розмірі 211 536,09 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 7.4 Договору у разі порушення (прострочення) покупцем строку оплати поставленого товару більше ніж на один календарний місяць, покупець окрім сплати пені, передбаченої п. 7.3 цього Договору, сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від вартості товару, строк оплати якого був порушений (прострочений) більше ніж на один календарний місяць.

Судом встановлено, що прострочення відповідача триває більше одного календарного місяця, що зумовлює для відповідача настання правових наслідків у вигляді сплати штрафу в розмірі 20% від суми простроченого платежу, відтак, враховуючи ту обставину, що документально підтвердженою є заборгованість відповідача за Договором у розмірі 1157410,10 грн, обґрунтованим є штраф у розмірі 231 482,02 грн (1 157 410,10 грн х 20%).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України. При цьому, в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 02.04.2019 у справі №917/194/18.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, суд не виявив у них помилок, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 1157410,10 грн заборгованості, 211536,09 грн пені, 231482,02 грн штрафу, 205221,12 грн інфляційних втрат та 29838,63 грн 3% річних.

Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 27 532,32 грн, відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдінгова компанія "Нафторесурс" (Україна, 04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 3/5, оф. 4; ідентифікаційний код: 42447918) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мало-Кохнівський кар`єр" (Україна, 39630, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Ярмаркова, буд. 15; ідентифікаційний код: 38952905) 1 157 410 (один мільйон сто п`ятдесят сім тисяч чотириста десять) грн 10 коп. заборгованості, 211 536 (двісті одинадцять тисяч п`ятсот тридцять шість) грн 09 коп. пені, 231 482 (двісті тридцять одну тисячу чотириста вісімдесят дві) грн 02 коп. штрафу, 205 221 (двісті п`ять тисяч двісті двадцять одну) грн 12 коп. інфляційних втрат, 29 838 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот тридцять вісім) грн 63 коп. 3% річних та 27 532 (двадцять сім тисяч п`ятсот тридцять дві) грн 32 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03.10.2022

Суддя О.В. Нечай