РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.10.2022Справа № 910/233/22

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго»

до Державного підприємства «Гарантований покупець»

про стягнення 22 459,48 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Укргідроенерго» (надалі - ПрАТ «Укргідроенерго») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Гарантований покупець» (надалі - ДП «Гарантований покупець») про стягнення 22 459,48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неналежним чином було виконано грошове зобов`язання з оплати поставленої електричної енергії за договорами №07-ГП/21/1856/01/21 від 29.06.2021 та №08-ГП/21/1989/01/21 від 29.07.2021, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі 22 459,48 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визнано малозначною та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін.

04.02.2022 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказує на відсутність його вини у несвоєчасному виконанні грошового зобов`язання. Крім того, відповідач зазначає про відсутність доказів на підтвердження розміру заборгованості, яка взята базою для обчислення пені.

Також, 04.02.2022 ДП «Гарантований покупець» подано клопотання про зменшення розміру неустойки, в якому відповідач просить суд зменшити розмір неустойки до 1 грн.

16.02.2022 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач підтримав позов та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, надав пояснення по суті спору з урахуванням заперечень відповідача, викладених у відзиві на позов.

25.03.2022 через канцелярію суду від ДП «Гарантований покупець» надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач надав додаткові пояснення по справі з урахуванням відповіді на відзив.

07.04.2022 до Господарського суду міста Києва від ПрАТ «Укргідроенерго» надійшли пояснення на заперечення на відповідь на відзив, в яких позивач надав додаткові пояснення по суті спору.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

29.06.2021 та 29.07.2021 між ПрАТ «Укргідроенерго» (продавець) та ДП «Гарантований покупець» (покупець) укладено аналогічні за своїм змістом договори купівлі-продажу електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів №07-ГП/21/1856/01/21 (надалі - «Договір 1») та №08-ГП/21/1989/01/21, за умовами яких продавець зобов`язаний продати електричну енергію гарантованому покупцю, а гарантований покупець зобов`язаний купити (прийняти та оплатити) електричну енергію в обсягах та за ціною, що визначаються за результатами аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та на умовах, що визначені у цих договорах.

У пункті 2.2 Договорів сторони погодили, що обсяги електричної енергії, що продаються і купуються за цими договорами, є договірними зобов`язаннями щодо відпуску продавцем та відбору гарантованим покупцем електричної енергії.

Пунктами 3.1, 3.2 Договорів передбачено, що періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 год. першого календарного дня по 24:00 год. останнього календарного дня такого періоду.

Період постачання може визначатися кількістю календарних діб постачання, календарними датами початку і закінчення календарного тижня/місяця/кварталу тощо.

Обсяг електричної енергії, що купується та продається за цим Договором, у періоді постачання визначається за результатами проведеного електронного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та зазначається у додатковій угоді для місяця періоду постачання.

Відповідно до пункту 3.3 Договорів відпуск/відбір купленої електричної енергії у періоді постачання здійснюється згідно з графіком відпуску/відбору електричної енергії, що зазначається у Додатковій угоді для періоду постачання.

За умовами пункту 3.7 Договорів право власності та ризик втрати електричної енергії переходить від продавця до гарантованого покупця у точках комерційного обліку на відпуск, що розташовані на межі балансової належності електричних мереж продавця.

Купівля-продаж електричної енергії здійснюється за ціною, яка визначається за результатами проведеного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та зазначається у додатковій угоді для періоду постачання. Купівля-продаж електричної енергії за цим Договором здійснюється з нарахуванням податку на додану вартість відповідно до вимог чинного законодавства України (пункт 4.1 Договорів).

За умовами п. 4.3 Договорів гарантований покупець здійснює оплату продавцю за електричну енергію, купівля-продаж якої здійснена у розрахунковому місяці, наступним чином:

- не пізніше 01 числа місяця, що слідує за розрахунковим місяцем - у розмірі 30% вартості електричної енергії, купівля-продаж якої здійснена у такому розрахунковому місяці;

- не пізніше 11 числа місяця, що слідує за розрахунковим місяцем - у розмірі 40% вартості електричної енергії, купівля-продаж якої здійснена у такому розрахунковому місяці;

- не пізніше 20-го числа місяця, що слідує за розрахунковим місяцем - остаточний платіж у розмірі 30% від вартості електричної енергії купівля-продаж якої здійснена у такому розрахунковому місяці.

Згідно з п. 4.4 Договорів сума гарантійного внеску, внесена гарантованим покупцем для участі в аукціоні, після його фактичного надходження від організатора аукціону на банківський рахунок продавця зараховується продавцем як оплата електричної енергії за цим Договором, із врахуванням строку та порядку оплати, визначених у п. 4.3 цього Договорів.

Гарантований покупець не пізніше двох робочих днів з дати отримання продавцем гарантійного внеску додатково забезпечує перерахування продавцю суми податку на додану вартість за ставкою 20% від вартості електричної енергії, яка дорівнює сплаченому гарантійному внеску. Зарахуванням суми податку на додану вартість здійснюється продавцем з урахуванням порядку оплати, визначеного у п. 4.3 цього Договору.

Пунктом 4.5 Договорів узгоджено, що якщо граничний строк оплати припадає на святковий, вихідний чи інший неробочий день, то днем закінчення такого строку є перший за ним робочий день.

У відповідності до п. 4.7 Договорів оплату за куплену електричну енергію гарантований покупець здійснює грошовими коштами в національній валюті, що перераховуються на банківський рахунок продавця, вказаний у розділі 13 цього Договору, або на інший банківський рахунок продавця, про реквізити якого продавець повідомив електронним листом з накладенням КЕП керівника (уповноваженої особи) не менш ніж як за 2 календарні дні до дати платежу з подальшим підтвердженням цього у письмовому вигляді.

Оплата за цим договором вважається належним чином здійсненою за умови оплати Гарантованим покупцем за електричну енергію на банківський рахунок продавця, що вказаний продавцем останнім. Датою отримання оплати вважається дата зарахування грошових коштів на банківський рахунок продавця.

29.06.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №1/1857/01/21 до Договору 1, за умовами якої відповідно до результатів електронного аукціону №ЕР-290621-GB, що відбувся 29.06.2021, аукціонного свідоцтва №03-EP-290621-GB-2-1 та договору гарантований покупець купує у продавця електричну енергію для загальносуспільних інтересів, на таких умовах:

- періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 годин 01 липня 2021 року по 24:00 годин 31 липня 2021 року (далі - період постачання);

- обсяг електричної енергії, що купується та продається у періоді постачання відповідно до умов цієї додаткової угоди становить 110 856 МВт год.;

- ціна електричної енергії становить 10,00 грн. за 1 МВт год, крім того ПДВ - 2,00 грн., разом 12,00 грн.;

- вартість електричної енергії становить 1 108 560,00 грн., крім того ПДВ - 221 712,00 грн., разом - 1 330 272,00 грн.;

- гарантований покупець зобов`язується оплатити продавцю вартість електричної енергії відповідно до умов Договору;

- продавець продає, а гарантований покупець купує електричну енергію за графіком, що додається до цієї додаткової угоди до цього договору.

29.07.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №1/1990/01/21 до Договору 2, за умовами якої відповідно до результатів електронного аукціону №ЕР-290721-GB-1, що відбувся 29.07.2021, аукціонного свідоцтва №03-EP-290721-GB-1-1-1 та договору гарантований покупець купує у продавця електричну енергію для загальносуспільних інтересів, на таких умовах:

- періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 годин 01 серпня 2021 року по 24:00 годин 31 серпня 2021 року (далі - період постачання);

- обсяг електричної енергії, що купується та продається у періоді постачання відповідно до умов цієї додаткової угоди становить 116 064 МВт год.;

- ціна електричної енергії становить 10,00 грн. за 1 МВт год, крім того ПДВ - 2,00 грн., разом 12,00 грн.;

- вартість електричної енергії становить 1 160 640,00 грн., крім того ПДВ - 232 128,00 грн., разом - 1 392 768,00 грн.;

- гарантований покупець зобов`язується оплатити продавцю вартість електричної енергії відповідно до умов Договору;

- продавець продає, а гарантований покупець купує електричну енергію за графіком, що додається до цієї додаткової угоди до цього договору.

На виконання умов Договору 1, між позивачем та відповідачем підписаний акт купівлі-продажу електричної енергії №07 від 31.07.2021, відповідно до якого позивач продав, а відповідач купив електричну енергію у липні 2021 року на загальну суму 1 330 272,00 грн.

В свою чергу, відповідачем сплачено позивачу 277 140,00 грн. - 30.06.2021 та 1 053 132,00 грн. - 16.09.2021, на підтвердження чого до позову додано реєстри отриманих платежів.

На виконання умов Договору 2, між позивачем та відповідачем підписаний акт купівлі-продажу електричної енергії №08 від 31.08.2021, відповідно до якого позивач продав, а відповідач купив електричну енергію у серпні 2021 року на загальну суму 1 392 768,00 грн.

В свою чергу, відповідачем сплачено позивачу 290 160,00 грн. - 30.07.2021, 204 093,35 грн. - 30.09.2021, 234 296,38 грн. - 07.10.2021, 240 012,97 грн. - 12.10.2021 та 424 203,30 грн. - 18.10.2021, на підтвердження чого до позову додано реєстри отриманих платежів.

Спір у справі виник у зв`язку з несвоєчасним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошових зобов`язань за Договорами, у зв`язку з чим позивач заявляє про стягнення з відповідача пені у загальному розмірі 22 459,48 грн.

Договори є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За правовою природою укладені між сторонами договори є договорами поставки.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі укладених між сторонами Договорів позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято електроенергію у липні 2021 року на суму 1 330 272,00 грн. на підставі Договору 1, що підтверджується актом купівлі-продажу електричної енергії №07 від 31.07.2021, а також у серпні 2021 року на суму 1 392 768,00 грн. на підставі Договору 2, що підтверджується актом купівлі-продажу електричної енергії №08 від 31.08.2021.

Вказані акти купівлі-продажу електричної енергії підписані сторонами без зауважень та заперечень.

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 4.3 Договорів, відповідач зобов`язаний був виконати грошове зобов`язання з оплати поставленого на підставі Договору 1 товару не пізніше 20.08.2021, а поставленого на підставі Договору 2 товару не пізніше 20.09.2021.

За твердженням позивача, відповідачем, на підставі Договору 1 та акту купівлі-продажу електричної енергії №07 від 31.07.2021 за отриману у липні 2021 року електричну енергію, 30.06.2021 сплачено 277 140,00 грн. та 16.09.2021 - 1 053 132,00 грн., на підтвердження чого до позову додано реєстри отриманих платежів.

Також, за твердженням позивача, відповідачем, на підставі Договору 2 та акту купівлі-продажу електричної енергії №08 від 31.08.2021 за отриману у серпні 2021 року електричну енергію, 30.07.2021 сплачено 290 160,00 грн., 30.09.2021 - 204 093,35 грн., 07.10.2021 - 234 296,38 грн., 12.10.2021 - 240 012,97 грн. та 18.10.2021 - 424 203,30 грн., на підтвердження чого до позову додано реєстри отриманих платежів.

Суд погоджується з твердженням відповідача про те, що реєстр отриманих платежів не може вважатись належним та допустимим доказом, який підтверджує розмір суми заборгованості.

В той же час, суд відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).

В контексті викладеного слід зауважити, що позивачем надано до матеріалів справи належні та допустимі докази виконання його зобов`язань за Договорами, зокрема, акти купівлі-продажу електричної енергії №07 від 31.07.2021 та №08 від 31.08.2021, які підписані відповідачем без зауважень і заперечень, в той час як відповідачем не надано жодного доказу в підтвердження належного (своєчасного) виконання ним грошових зобов`язань за Договорами, не спростовано доводів позивача про наявність заборгованості за Договором 1 у розмірі 1 053 132,00 грн. у період з 21.08.2021 по 15.09.2021, а також наявність заборгованості за Договором 2 у розмірі 1 102 608,00 грн. у період з 21.09.2021 по 29.09.2021, у розмірі 898 514,65 грн. у період з 30.09.2021 по 06.10.2021, у розмірі 664 216,27 грн. у період з 07.10.2021 по 11.10.2021 та у розмірі 424 203,30 грн. у період з 12.10.2021 по 17.10.2021, а відтак, в даному випаду, суд вважає такі доводи позивача доведеними.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи підтверджується несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання на підставі Договорів за поставлену електричну енергію. Відповідачем факту прострочення виконання зобов`язання не спростовано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

ДП «Гарантований покупець» обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

Заперечуючи проти задоволення вимог позивача, відповідач посилався на те, що оплата вартості електричної енергії за «зеленим» тарифом залежить від надходження коштів від Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», яке неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання.

Проте суд зазначає, що Договорами саме відповідач взяв на себе обов`язок купувати усю відпущену електричну енергію та здійснювати її оплату відповідно до умов Договорів та законодавства України.

Саме лише посилання відповідача на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини, не може бути прийнято судом, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника без підтвердження цього належними доказами, яких відповідачем надано не було, не є підставою для звільнення відповідача у даній справі від виконання своїх договірних зобов`язань.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у загальному розмірі 22 459,48 грн., за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі Договору 1 за період з 21.08.2021 по 15.09.2021 та на підставі Договору 2 за загальний період з 21.09.2021 по 17.10.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктами 6.2 Договорів передбачено, що у випадку не забезпечення гарантованим покупцем повної оплати за електричну енергію до 20-го числа місяця, що слідує за розрахунковим місяцем, гарантований покупець сплачує продавцю пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (яка діє на день прострочення) від простроченої суми вказаного платежу, без врахування дня фактичної оплати.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок заявленої до стягнення пені та вважає його обґрунтованим та арифметично вірним, а відтак вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню у загальному розмірі 22 459,48 грн.

Що стосується заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій суд зазначає наступне.

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що позивачем зобов`язання з поставки електричної енергії виконувалось належним чином, проте відповідачем систематично допускались прострочення виконання грошових зобов`язань з оплати отриманої електричної енергії, при цьому, матеріали справи не містять доказів, що підтверджують наявність обставин, які є підставою для зменшення штрафних санкцій у визначеному відповідачем розмірі, у зв`язку з чим, на переконання суду, в даному випадку відсутні підстави для зменшення розміру неустойки.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для задоволення позову не спростовує.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з ДП «Гарантований покупець» на користь ПрАТ «Укргідроенерго» пені у розмірі 22 459,48 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 231, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, будинок 27; ідентифікаційний код 43068454) на користь Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» (07300, Київська область, м. Вишгород; ідентифікаційний код 20588716) пеню у розмірі 22 459 (двадцять дві тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять) грн. 48 коп. та судовий збір у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий