ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2022 р. Справа№ 920/1109/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Барсук М.А.

при секретарі судового засідання Денисевич К.Ю.,

за участю представників:

від позивача - Троян Д.В., довіреність від 06.01.2022 №07/14;

від відповідача - представник не прибув;

від Відділу примусового виконання рішень - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на ухвалу Господарського суду Сумської області від 27.07.2022 про задоволення скарги Сумського міського центру зайнятості на неправомірні дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у справі №920/1109/21 (суддя Резніченко О.Ю., повний текст складено - 01.08.2022) за позовом Сумського міського центру зайнятості до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про стягнення 23017, 32 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Рішенням господарського суду Сумської області від 08.11.2021 у справі №920/1109/21 позов задоволено повністю: стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь Сумського міського центру зайнятості 23017 грн 32 коп. шкоди у розмірі сплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю через відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, неправомірність якої встановлена рішенням суду, а також стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів - ГУК Сум.обл/Сумська МТГ/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37970404, рахунок отримувача - UA3018540) 2270 грн 00 коп. судового збору.

На примусове виконання рішення господарського суду Сумської області від 08.11.2021 у справі № 920/1109/21 судом 07.12.2021 видано відповідні накази.

Позивач звернувся до суду зі скаргою, в якій просить суд: визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ричкаля С.П. з повернення наказу Господарського суду Сумської області від 07.12.2021 №920/1109/21 стягувачу; визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 23.05.2022 у ВП №68565378 про повернення стягувачу наказу Господарського суду Сумської області від 07.12.2021 №920/1109/21.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 27.07.2022 у справі №920/1109/21 скаргу Сумського міського центру зайнятості на неправомірні дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ричкаля С.П. у справі №920/1109/21 - задоволено, визнано неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з повернення наказу господарського суду Сумської області від 07.12.2021 №920/1109/21 стягувачу, скасовано постанову державного виконавця відділу примусового рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 23.05.2022 у ВП №68565378 про повернення стягувачу наказу Господарського суду Сумської області від 07.12.2021 №920/1109/21, зобов`язано відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) повідомити Господарський суд Сумської області та Сумський міський центр зайнятості про виконання ухвали, не пізніше ніж у 10 денний строк з дня її одержання.

Приймаючи дану ухвалу суд виходив з того, що у державного виконавця були відсутні правові підстави для застосування п. 9. ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" та повернення наказу Господарського суду Сумської області від 07.12.2021 №920/1109/21 стягувачу без виконання, оскільки боржник не має відкритих рахунків за своїм місцезнаходженням в органах Державної казначейської служби України, що унеможливлює безспірне списання органами ДКС України коштів з таких рахунків через їх відсутність, а тому наказ від 07.12.2021 у справі №920/1109/21 підлягає виконанню саме органами ДВС.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу та прийняти нове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що виконавчий документ у цій справі має виконуватись органами Казначейства, оскільки боржником є державний орган.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, якими просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду - без змін.

Відповідач та Відділ примусового виконання рішень правом на участь представників у даному судовому засіданні не скористалися.

При цьому, від Відділу (апелянта) до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника, в якому також скаржник підтримав вимоги апеляційної скарги.

Щодо повідомлення відповідача, то ухвалу суду від 05.09.2022 про відкриття апеляційного провадження та призначення до розгляду справи на 26.09.2022 було надіслано в електронному вигляді Головному управлінню Пенсійного фонду України в Сумській області та доставлено в його електронний кабінет, що підтверджується відповідною довідкою від 08.09.2022.

З урахуванням того, що неявка представників вказаних осіб в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду - скасуванню, з наступних підстав.

На примусове виконання рішення суду по даній справі судом 07.12.2021 було видано відповідний наказ.

Відповідач рішення суду добровільно не виконав, а тому позивач вперше, 17.12.2021, звернувся до ДВС із заявою від 17.12.2021 №07/1705 про примусове виконання рішення суду (наказ від 07.12.2021 у справі №920/1109/21).

21.12.2021 постановою державного виконавця органу ДВС повернутий наказ від 07.12.2021 у справі №920/1109/21 без виконання на підставі п.9 ч.4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 26.01.2022 у справі №920/1109/21 скаргу Сумського міського центру зайнятості задоволено:

- визнано неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з повернення наказу господарського суду Сумської області від 07.12.2021 № 920/1109/21 стягувану без прийняття до виконання.

- скасовано повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання наказу Господарського суду Сумської області від 07.12.2021 №920/1109/21.

- зобов`язано головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) або іншу посадову особу усунути порушення (поновити порушене право заявника) у спосіб, встановлений діючим законодавством України.

Вдруге, 03.02.2022, позивач звернувся із заявою до органу ДВС про примусове виконання наказу від 07.12.2021 у справі №920/1109/21.

09.02.2022 було відкрите ВП №68565378 постановою головного державного виконавця органу ДВС Ричкалем С.П. з примусового виконання наказу від 07.12.2021у справі №920/1109/21.

Постановою від 23.05.2022 у ВП №68565378 наказ Господарського суду Сумської області від 07.12.2021 у справі №920/91109/21 повернутий стягувачу без виконання на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

На думку позивача, оскільки і боржник, і стягувач є державними органами; боржник не має відкритих рахунків за своїм місцезнаходженням в органах Державної казначейської служби України (далі - ДКС України), що унеможливлює безспірне списання органами ДКС України коштів з таких рахунків через їх відсутність, а тому наказ підлягає виконанню органом ДВС.

Суд першої інстанції, задовольняючи скаргу позивача, виходив з того, що Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, передбачають виконання рішень про стягнення коштів, боржниками за якими є державний орган, шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу; оскільки відповідач є державним органом, але не має відкритих рахунків в органі казначейства, проте в останнього наявні відкриті рахунки в АТ "Ощадбанк", наказ господарського суду, пред`явлений позивачем до виконання, підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби; чинним законодавством не передбачено повноважень у органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів на списання коштів з рахунків боржника, які відкриті в банківських установах, натомість такими правами наділені органи Державної виконавчої служби в силу положень Закону України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів з наведеними висновками не погоджується та вважає відсутніми підстави для задоволення скарги позивача, враховуючи наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (§ 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" (Case of Hornsby v. Greece) № 18357/91).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За приписами статей 5, 18, 26 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання (частина 4 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з приписами пунктом 12 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України бюджетними установами є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Згідно з приписами пункту 12 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України бюджетними установами є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів з бюджетних установ визначається Законом України "Про виконавче провадження", Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників".

У розумінні зазначеного Порядку безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до пункту 24 Порядку стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

У разі неможливості органом Казначейства виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника таке списання коштів здійснюється за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, що здійснюється Казначейством на підставі поданих: 1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника; 2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей (пункт 47 Порядку).

Згідно з пунктом 9 Порядку орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачу у разі, коли боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Пунктом 26 Порядку № 845 передбачено, що безспірне списання коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів, на яких обліковуються кошти загального та спеціального фондів відповідного бюджету, здійснюється в межах бюджетних асигнувань, передбачених у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів, та у разі наявності на його рахунках для обліку відкритих асигнувань (залишків коштів на рахунках).

Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.

Особливості надання державою гарантій щодо виконання рішень суду визначаються статтею 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", відповідно до якої, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: 1) державний орган; 2) державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); 3) юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства. Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництв.

В частині 2 цієї статті зазначено, що дія вказаного Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Таким чином, визначальним для даного Закону є статус боржника. У разі, якщо боржником є державний орган (державне підприємство), то порядок стягнення коштів з державного органу (державного або місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами) регулюється положеннями статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" з урахуванням положень статті 6 Закону України "Про виконавче провадження".

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 910/6471/19.

У даному випадку, боржником за наказом від 07.12.2021 у справі №920/1109/21 є Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області яке, згідно відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб, підприємців та громадських формувань, за організаційно-правовою формою є державним органом, на який поширюються вимоги статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та статті 6 Закону України "Про виконавче провадження".

Відтак, рішення суду у даній справі підлягає виконанню органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Отже, колегія суддів вважає правомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо повернення наказу Господарського суду Сумської області від 07.12.2021 у справі №920/91109/21 стягувачу без виконання на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на неможливість списання коштів з рахунків боржника за відсутності у вказаному органі державного казначейства рахунків, відкритих боржникові з посиланням на лист ГУДКСУ у Сумській області від 27.06.2022 №04-14-10/3204 колегія суддів вважає помилковим.

Апеляційний господарський суд звертається до правових висновків, викладених в прийнятих постановах Верховного Суду (від 25.06.2018 у справі № 910/12226/16 та від 03.07.2018 у справі № 910/13057/16) стосовно того, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду (частини перша і друга статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"). Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" не передбачено такого винятку для поширення його дії на виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, боржником за яким є державний орган, як відсутність відкритих в органі казначейства відповідних рахунків боржника. Не передбачено такого винятку й іншим діючим законодавством України.

У постанові від 16.04.2020 у справі № 804/5950/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вказав, що за відсутності в законодавстві України такої підстави (у даній справі - не знаходиться на обслуговуванні та не має відкритих рахунків) для повернення виконавчого документа, з якої накази суду були повернуті стягувачу без виконання, дії ГУДКС України щодо повернення без виконання наказів про примусове виконання рішень судів є протиправними.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення скарги позивача на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) визнається колегією суддів необґрунтованим.

Враховуючи наведене вище, ухвала господарського суду першої інстанції підлягає скасуванню, та відповідно скарга позивача на дії державного виконавця - залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на ухвалу Господарського суду Сумської області від 27.07.2022 у справі №920/1109/21 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Сумської області від 27.07.2022 про задоволення скарги Сумського міського центру зайнятості на неправомірні дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у справі №920/1109/21 скасувати.

3. Відмовити Сумському міському центру зайнятості у задоволенні скарги на неправомірні дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

4. Стягнути з Сумського міського центру зайнятості на користь Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 2 481 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду Сумської області видати відповідний наказ.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 03.10.2022 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук