РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.09.2022Справа № 910/3774/22

Господарський суд місті Києва у складі судді - Г. П. Бондаренко-Легких, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи № 910/3774/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 13/10, оф. 201)

До Державної установи «ЦЕНТР ОБСЛУГОВУВАННЯ ПІДРОЗДІЛІВ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ УКРАЇНИ» (01024, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 10)

Про стягнення заборгованості у розмірі 136 529, 67 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної установи «ЦЕНТР ОБСЛУГОВУВАННЯ ПІДРОЗДІЛІВ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ УКРАЇНИ» (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості за Договором №111/21 від 17.02.2021 про постачання електричної енергії споживачу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленої електричної енергії за грудень 2021.

У зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі суми основного боргу, що становить 136 529, 67 грн.

Також позивач просить покласти на відповідача судові витрати позивача (судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу).

06.06.2022 Господарський суд міста Києва ухвалою залишив позовну заяву без руху, надав позивачу п`яти денний строк для усунення недоліків з моменту отримання ухвали.

08.06.2022 до суду через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про усунення недоліків позову, якою позивач усунув недоліки позову, що встановлені ухвалою суду від 06.06.2022.

Ухвалою суду від 14.06.2022 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/3774/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

29.06.2022 від відповідача надійшов відзив вих. №1626/51/01-2022 від 22.06.2022.

29.06.2022 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив.

Відповідач правом, яке надане йому статтею 167 Господарського процесуального кодексу Україн, на подання заперечення на відповідь на відзив не скористався.

Інших заяв та/або клопотань станом на момент ухвалення рішення від сторін спору не надходило.

Згідно з частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

I. Фактичні обставини, що стали підставою спору (підстави позову).

17.02.2021 за результатами проведення закупівлі послуг (відкриті торги) та відповідно до вимог Закону України «Про публічні закупівлі» між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» (позивач), як постачальником, та Державною установою «ЦЕНТР ОБСЛУГОВУВАННЯ ПІДРОЗДІЛІВ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ УКРАЇНИ» (відповідач), як споживачем, 17.02.2021 укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 111/21 (надалі Договір), відповідно до якого постачальник зобов`язується поставити споживачу електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача за кодом ДК 021:20-5 електрична енергія, а споживач оплатити постачальнику вартість товару у строк та на умовах, встановлених цим Договором (п. 2.1. Договору).

Згідно з п. 5.1. та 5.2. Договору, загальна вартість товару становить 6 178 000, 00 грн, у тому числі ПДВ 1 029 666, 67 грн та визначена у Додатку 2 до цього Договору. Ціна за 1 кіловат-годину (одиницю товару) визначена у Додатку 2 до цього Договору та розрахована відповідно до Додатку 3 до цього Договору.

У відповідності до п. 2.2. Договору, очікуваний обсяг закупівлі товару за цим Договором визначено у Додатку 1 до цього Договору. Зменшення обсягів здійснюється шляхом улкадання додаткової угоди про внесення змін до цього Договору за результатами переговорів сторін.

У відповідності до Додатку 2 до Договору сторони погодили загальну суму за електричну енергію, яка повинна була бути поставлена в період з 01.03.2021 по 31.12.2021 в розмірі 6 178 000, 00 грн.

08.12.2021 сторони погодили та уклали Додаткову угоду № 7 до Договору, якою:

- внесли зміні до Додатку 2 до Договору «договірна ціна», виклавши його в новій редакції:

- внесли зміни до додатку 3 до Договору «Порядку визначення вартості електричної енергії для адміністративних будівель Державної установи «Центр обслуговування підрозділів національної поліції України»;

- внесли зміни до пунктів 1 та 2 Додатку до Договору «Очікуванні обсяги постачання електричної енергії, виклавші їх в іншій редакції.

Пунктом 4 Додаткової угоди № 7 від 08.12.2021 до Договору встановлено, що сторони домовились, що відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, умови цієї Додаткової угоди в частині зміни ціни за одиницю товару застосовуються до правовідносин, що виникли між сторонами до її укладання, а саме з 01.11.2021 року.

Таким чином договірна ціна у відповідності до Додатку 2 до Договору в редакції Додаткової угоди № 7 від 08.12.2021 становить:

1) з 01.03.2021 до 31.03.2021 включно 2, 43996 грн за кВт/год, за зазначений період поставлено 427 925 кВт/год на суму 1 044 119, 88 грн;

2) з 01.04.2021 до 31.07.2021 включно 2, 548452 грн за кВт/год, за зазначений період поставлено 655 651, 999 кВт/год на суму 1 670 897, 65 грн;

3) з 01.08.2021 до 31.08.2021 включно 2, 569704 грн за кВт/год, за зазначений період поставлено 223 545, 00 кВт/год на суму 574 444, 48 грн;

4) з 01.09.2021 до 30.09.2021 включно 2, 697808 грн за кВт/год, за зазначений період поставлено 131 082, 00 кВт/год на суму 353 634, 07 грн;

5) з 01.10.2021 до 31.10.2021 2, 8845077 грн за кВт/год, за зазначений період поставлено 139 582, 41 кВт/год на суму 402 626, 51 грн;

6) з 01.11.2021 до 31.12.2021 включно 3, 089695 кВт/год, за зазначений період планувалося поставити 366 468, 978 кВт/год на суму 1 132 277, 37 грн.

Отже, враховуючи зазначені зміни, ціна Договору становить 5 177 99, 97 грн, у тому числі ПДВ 862 999, 99 грн.

Згідно з п. 5.4. та 5.3. Договору, сума Договору не підлягає збільшенню, за виключенням випадків, передбачених законодавцем у сфері здійснення публічних закупівель. Зміна умов Договору в частині збільшення його суми у випадках, визначених законодавством про публічні закупівлі, здійснюється шляхом укладення додаткової угоди про внесення змін до Договору за результатами переговорів сторін. Ціна за одиницю товару може змінюватися у випадках, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі».

Пунктом 5.7. Договору встановлено, що обсяги спожитого товару визначаються за розрахунковий період, який становить 1 (один) календарний місяць. Розрахунковою датою (кінцем попереднього та початком наступного розрахункового періоду) є 1 число кожного календарного місяця.

У відповідності до п. 5.8. Договору, оплата товару здійснюється споживачем протягом 10 (десяти) робочих днів від дати підписання акта приймання передачі електричної енергії у формі оплати за фактично спожитий товар відповідно до даних комерційного обліку, на підставі акта, який формується постачальником відповідно до п. 4.14 та п. 4.21 ПРРЕЕ. У випадку відсутності на розрахунковому рахунку споживача бюджетного фінансування видатків, призначених на оплату товару, споживач проводить оплату товару протягом 10 (десяти) робочих днів з дня надходження відповідного бюджетного фінансування на рахунок споживача. В акті окремо вказується розмір плати за послуги оператора системи розподілу. Сторони узгодили, що погоджений у постачальника акт із зазначенням обсягу спожитого товару, ціни за одиницю товару, розмір плати за послуги оператора системи розподілу та загальної суми до сплати є належним доказом для підтвердження обсягу фактичного споживання товару у відповідному розрахунковому періоді.

Позивач стверджує, що надіслав відповідачу два примірника акту приймання електричної енергії №УГР00004430 від 31.12.2021 на обсяг 169 043, 000 кВт/год поставлену в грудні 2021 на суму 494 482, 93 грн.

Проте, акт відповідач не повернув та не надав вмотивованої відмови в його підписанні.

Повторно позивач надіслав акт відповідачу 20.04.2022 разом з претензією вих. №69-Ю1 від 20.04.202, в якій просив оплатити наявну заборгованість та підписати і повернути зазначений акт.

Пунктом 5.10. Договору встановлено, що датою виконання зобов`язань споживача щодо сплати за спожитий товар вважається дата, на яку оплачена сума коштів зараховується на спецрахунок постачальника.

Згідно з п.п. 6.2.1. п. 6.2. Договору споживач зобов`язується, забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитого товару згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до підпункту 6.2.6. пункту 6.2. Договору, споживач зобов`язується контролювати обсяги споживання товару відповідно до очікуваних обсягів товару.

Пунктом 13.1. Договору, сторони узгодили, що договір набирає чинності і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2021 включно, а в частині невиконання зобов`язань сторонами - до повного їх виконання.

Позивачем в період з 01.12.2021 по 31.12.2021 було поставлено споживачу електричну енергію обсягом 160 043, 00 кВт/год на загальну суму 494 482, 93 грн.

Відповідач в свою чергу 28.12.2021 здійснив часткову оплату за поставлену електричну енергію на суму 357 953, 26 грн.

Таким чином у відповідача перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 136 529, 67 грн.

II. Предмет та підстави позову.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у розмір 136 529, 67 грн заборгованості за поставлений товар (енергетичну енергію).

Юридичними підставами позову є статті 692, 712, 714 Цивільного кодексу України, статті 265, 275, 276 Господарського кодексу України.

Фактичними підставами позову є неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки електричної енергії.

III. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.

(1) 17.02.2021 між сторонами укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №111/21. Додатковою угодою №7 від 08.12.2021 сторони з 01.11.2021 встановили ціну електричної енергії на рівні 3, 089695 з ПДВ за 1 кВТ/год;

(2) в період з 01.12.2021 по 31.12.2021 на об`єкти відповідача було поставлено електричну енергію обсягом 160 043, 000 кВт/год на загальну суму 494 482, 93 грн;

(3) відповідач здійснив часткову оплату на загальну суму 357 953, 26 грн.

(4) відповідач не належним чином виконав взяті на себе зобов`язань за Договором № 111/21 від 17.02.2021 в частині повної оплати за поставлену позивачем на об`єкти відповідача електричну енергію в період з 01.12.2021 по 31.12.2021 на суму 494 482, 93 грн.

(5) у зв`язку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача 136 529, 67 грн заборгованості за поставлену в грудні 2021 електричну енергію.

IV. Заперечення відповідача у справі.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві вих. №1626/51/01-2022 від 22.06.2022 зазначив:

1) що ним повністю оплачена вартість електричної енергії у розмірі, що узгоджений сторонами у Договорі, а саме 5 177 999, 96 грн;

2) що між ним та позивачем складений акт звірки взаємних розрахунків у період з 01.01.2021 до 31.12.2021 згідно з яким у відповідача відсутня будь-яка заборгованість перед позивачем;

3) що про існування акта прийому передачі електричної енергії від 31.12.2021 № УГР00004430 та рахунка на оплату від 31.12.2021 № 4626 йому стало відомо лише 29.04.2022 у зв`язку з надходженням претензії позивача;

4) що позивач помилково вважає, що 28.12.2021 відповідач здійснив часткову оплату за спожиту електричну енергію, оскільки, відповідач повністю оплатив спожиту електричну енергію у розмірах та об`ємах узгоджених сторонами у Договорі та Додатових угодах;

5) що постачання електричної енергії понад величини встановленої у Договорі, зі сторони позивача та вимагання її оплати, по суті, є внесенням змін до Договору в одностронньому порядку, що суперечить вимогам частини 1 статті 188 Господарського кодексу України та частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», якою встановлено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім передбачених законом випадків.

V. Аргументи позивача на заперечення відповідача.

Позивач у відповіді на відзив на позовну заяву вих. №124-Ю1 від 29.06.2022 зазначає:

1) що додаткова угода №7 від 08.12.2021 підписана сторонами 08.12.2021, а тому містить планові обсяги споживання в грудні 2021, оскільки на 08.12.2021 сторони не могли визначити та встановити фактичні обсяги споживання електричної енергії відповідачем за весь грудень 2021 зважаючи на специфіку споживання електричної енергії.

2) що станом на грудень 2021 у нього (позивача) були відсутні правові підстави припинити або обмежити постачання електричної енергії на об`єкти позивача до 23 год. 59 хв. 31.12.2021.

3) 44 188, 823 кВт/год на загальну вартість 136 529, 67 грн залишилися не оплачені відповідачем.

VІ. Оцінка доказів судом та висновки суду.

З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:

- чи підтверджений факт укладання між сторонами договору про постачання електричної енергії споживачу та на яких умовах;

- чи підтверджений факт поставки позивачем енергетичної енергії відповідачу з 01.12.2021 по 31.12.2021 обсягом 160 043, 00 кВт/год на загальну суму 494 482, 93 грн та на якій правовій підставі;

- чи були порушені відповідачем обов`язки по оплаті за поставлений товар за Договором;

- чи підтверджений факт прострочення відповідачем договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати електричної енергії за період з 01.12.2021 по 31.12.2021;

- чи підлягають позовні вимоги задоволенню та в якій частині;

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з статті 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір.

Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України внормовано, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

У відповідності до статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1, 2 та 6 статті 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу приписів статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як підтверджено матеріалами справи, 17.02.2021 сторони уклали Договір № 111/21 про постачання електричної енергії споживачу, за яким позивач зобов`язується поставити відповідачу електричну енергію, а відповідач оплатити позивачу вартість товару у строк та на умовах, встановлених цим Договором.

Абзацем 13 пункту 1.1.2. Правил роздрібного ринку електричної енергії затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 (надалі ПРРЕЕ) визначено, що договір про постачання електричної енергії споживачу - домовленість двох сторін (електропостачальник і споживач), що є документом певної форми, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником за вільними цінами.

У відповідності до частини 1 статті 276 Господарського кодексу України загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. У разі якщо енергія виділяється в рахунок замовлення на пріоритетні державні потреби (ліміту), енергопостачальник не має права зменшувати абоненту цей ліміт без його згоди.

Приписами частин 1-2 статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Згідно з пунктом 2.2. Договору, очікуваний обсяг закупівлі товару за цим Договором визначено у Додатку 1 до цього Договору.

Відповідно до Додатку 1 (очікувані обсяги закупівлі електричної енергії) до Договору в редакції Додаткової угоди № 7 від 08.12.2021, сторони погодили, що за 2021 рік планують поставити/закупити 1 944 255,387 кВт/год.

Зазначений обсяг підтверджується також Додатком 2 (договірна ціна) до Договору в редакції Додаткової угоди № 7 від 08.12.2021, в якому вбачається, що за період з 01.11.2021 до 31.12.2021 включно (куди відноситься спірний період за грудень 2021) сторони домовилися поставити/прийняти 366 468, 978 кВт/год на загальну суму 1 132 277, 37 грн.

Спір виник через те, що за твердженнями позивача, відповідач не здійснив повну оплату за поставлену електричну енергію за грудень 2021 року.

Частиною 1 статті 57 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що електропостачальники мають право, серед іншого, на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів. При цьому частиною 3 статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Відповідач заявляє, що він здійснив повну оплату за Договір (в тому числі і за спірний період) в сумарному розмірі 5 177 999, 96 грн на підтвердження чого надає відповідні платіжні доручення та зазначає, що дана сума була погоджена між сторонами, що підтверджується Додатком 2 (договірна ціна) до Договору в редакції Додаткової угоди № 7 від 08.12.2021.

У відповідності до п. 5.8. Договору, оплата товару здійснюється споживачем протягом 10 (десяти) робочих днів від дати підписання акта приймання передачі електричної енергії у формі оплати за фактично спожитий товар відповідно до даних комерційного обліку, на підставі акта, який формується постачальником відповідно до п. 4.14 та п. 4.21 ПРРЕЕ.

Позивач стверджує, що в січні 2022 надіслав відповідачу два примірника акту приймання електричної енергії №УГР00004430 від 31.12.2021 на обсяг 160 043, 000 кВт/год поставлену в грудні 2021 на суму 494 482, 93 грн.

Проте, доказів надсилання зазначених актів відповідачу позивач не надав, оскільки за твердженнями останнього надсилав він їх за допомогою послуг ТОВ «Нова пошта».

Повторно позивач надіслав акт відповідачу 20.04.2022 разом з претензією вих. №69-Ю1 від 20.04.2022, яку останній отримав, але підписані акти відповідач не повернув, проте надіслав відповідь на претензію вих. №1259/51/01-2022 від 27.05.2022, в якій зазначив, що ним повністю виконані умови Договору, а тому залишає претензію без задоволення.

Абзацем 3 пункту 5.8. Договору сторони узгодили, що погоджений у постачальника акт із зазначенням обсягу спожитого товару, ціни за одиницю товару, розмір плати за послуги оператора системи розподілу та загальної суми до сплати є належним доказом для підтвердження обсягу фактичного споживання товару у відповідному розрахунковому періоді.

Також на підтвердження поставки електричної енергії відповідачу в грудні 2021 року представник позивача звернувся до Оператора системи розподілу електричної енергії ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» з адвокатським запитом вих.№13/22 від 09.05.2022 в якому просив надати інформацію щодо фактичного здійснення постачання електричної енергії позивачем на об`єкти відповідача у період з 01.12.2021 по 31.12.2021 включно.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит №1/08/10140 від 16.05.2022 ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» надав показники загального обсягу споживання електричної енергії відповідача за період з 01.12.2021 по 31.12.2021, які в свою чергу підтверджують, що позивачем за грудень 2021 року на об`єкти відповідача було поставлено електричної енергії в кількості 160 043, 000 кВт/год.

28.12.2021 відповідач здійснив оплату на суму 357 953, 26 грн за спожиту електроенергію в грудні 2021 (01.12.2021 28.12.2021) в обсязі 115 854, 177 кВт/год, що підтверджується актом приймання-передачі електричної енергії № УНР00004123 від 24.12.2021, платіжним дорученням № 13326 від 28.12.2021 (332 451, 81 грн), платіжним дорученням № 13325 від 28.12.2021 (25 501, 45 грн) та банковими виписками (копії зазначених доказів знаходяться в матеріалах справи).

Далі по тексту відзиву на позовну заяву відповідач зазначає те, що ним спожито ще 44 188, 823 кВт/год на суму 136 529, 68 грн, що є на його думку внесенням позивачем змін до Договору в односторонньому порядку, що суперечить вимогам частини 1 статті 188 Господарського кодексу України та частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та те, що в силу пункту 5.4. Договору сума Договору не підлягає збільшенню.

З даного формулювання вбачається, що відповідач не заперечує те, що ним було спожито додатково 44 188, 823 кВт/год електричної енергії обсяг якої не входив в погоджений між сторонами очікуваний обсяг закупівель електричної енергії на 2021 рік.

Відповідно до підпункту 6.2.6. пункту 6.2. Договору, споживач зобов`язується контролювати обсяги споживання товару відповідно до очікуваних обсягів товару.

Пунктом 1.3. Додаткової угоди № 7 від 08.12.2021 сторони погодили в новій редакції Додаток 1 до Договору Очікувані обсяги закупівлі електричної енергії. Згідно нової редакції цього додатку, обсяг постачання електричної енергії позивачем відповідачу становив 1944, 255387 кВт/год на рік (враховуючи і грудень 2021) Таким чином, постачання електричної енергії позивач, відповідачу мав здійснювати і у грудні 2021 року. Враховуючи дану обставину, а також те, що згідно з п. 5.7. Договору, розрахунковим періодом за договором є календарний місяць, а прилади обліку електричної енергії знаходяться на об`єкті споживача, в позивача не було обов`язку контролювати обсяги споживання електроенергії відповідачем та забезпечувати дотримання узгодженого сторонами у договорі обсягу споживання до закінчення розрахункового періоду.

Відповідно до підпункту 5.2.1. пункту 5.2. ПРРЕЕ електропостачальник має право, зокрема, на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів; звертатися до оператора системи щодо відключення (обмеження) електроживлення споживача у випадках, визначених цими Правилами, крім випадків постачання вразливим споживачам, визначених Кабінетом Міністрів України.

Крім того, за умовами Розділу 9 Договору та відповідно до вимог статті 59 Закону України "Про ринок електричної енергії" відповідач, як споживач електричної енергії, мав право у будь-який час змінити електропостачальника.

Порядок зміни електропостачальника врегульовано розділом VI ПРРЕЕ.

Отже, зміна електропостачальника відповідача у відповідності до розділу VI ПРРЕЕ могла бути проведена за його ініціативою шляхом укладення договору про постачання електричної енергії з новим електропостачальником.

Згідно з підпунктом 6.1.8. Договору, споживач має право достроково розірвати цей Договір, повідомивши про це постачальника у строк за 20 (двадцять) днів до дати розірвання Договору.

Враховуючи, що відповідач повинен був самостійно контролювати власне споживання електричної енергії, мав можливість завчасно розірвати договір, змінити обраного постачальника електричної енергії, відповідальність за перевищення загальної вартості договору та узгодженого обсягу споживання електричної енергії не може бути покладена на сторону позивача.

Доводи позивача з приводу того, що відповідач зобов`язаний був провести розрахунок за договором за фактично спожиту електричну енергію суд до уваги не приймає з огляду на те, що до спірних правовідносин норми матеріального права застосовуються з урахуванням Закону України "Про публічні закупівлі", яким установлені правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.

Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Згідно з пункту 3 частини 1 статті 2 та частини 1 статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі", цей закон застосовується до замовників, за умови що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень.

Згідно з частини 10 статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі", забороняється придбання товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом, та укладення договорів про закупівлю, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом.

Частиною 4 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" встановлено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, визначених в частині 5 статті 41 вищевказаного Закону, зокрема у разі зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Пунктом 12 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Відповідно до пункту 47 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України в редакції, чинній на момент укладення договору, розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань, довгострокових зобов`язань за енергосервісом та здійснення витрат бюджету.

Отже, у відповідача не виник обов`язок по оплаті електричної енергії, отриманої у грудні 2021 року, в обсязі, що перевищував передбачений договором саме на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу від 17.02.2021. Зобов`язання відповідача перед позивачем з оплати за використану електроенергію в грудні 2021 року виникли за укладеним договором лише в межах оплати електричної енергії в передбаченому договором обсязі.

Оскільки відповідач є державним некомерційним підприємством, і постачання електричної енергії фінансувалось за рахунок бюджетних коштів, то узгодження постачання електричної енергії у спірний період мало б відбутися з дотриманням передбаченої законом процедури закупівлі, а відтак договір повинен укладатися в порядку, передбаченому Законом України "Про публічні закупівлі". Тому між сторонами не могли бути оформлені договірні відносини у інший спосіб, ніж передбачений даним Законом.

Водночас, суд зазначає, що виходячи з принципу судочинства jura novit curia - "суд знає закони", неправильна юридична кваліфікація позивачем спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Отже, суд під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, та, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц та у постановах Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 06.11.2019 у справі № 905/2419/18 та від 13.02.2020 у справі № 921/109/19.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 та у постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 18.06.2020 у справі №915/940/18.

З огляду на викладене, керуючись принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність, і принципом jura novit curia, суд вважає за необхідне надати належну правову кваліфікацію спірних відносин, що склались між сторонами, за результатами дослідження та оцінки усіх обставин справи.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18.

Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2021 року позивач поставив відповідачу електричну енергію в загальній кількості 160 043, 000 кВт/год на загальну вартість 412 069, 11 грн, що підтверджено письмовими доказами та чого не заперечують сторони. З зазначеного обсягу електричної енергії, 115 854, 000 кВт/год електричної енергії вартістю 357 953, 26 грн поставлено на виконання укладеного між сторонами договору №111/12 про постачання електричної енергії споживачу від 17.02.2021, а решта 44 188, 823 кВт/год електричної енергії вартістю 136 529, 67 грн поставлені не на підставі цього договору чи інших угод.

Таким чином, відповідач отримав від позивача електричну енергію в обсязі 44 188, 823 кВт/год вартістю 136 529, 67 грн без достатньої правової підстави.

Відповідно до статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Судом вище встановлено, що позивач звертався до відповідача з претензією вих. №69-Ю1 від 20.04.2022 про оплату відповідачем вартості електричної енергії, спожитої у грудні 2021 року., однак відповідач зазначених коштів не сплатив. Доказів іншого в матеріали справи не подав.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо зазначених в акті № УГР00004430 від 31.12.2021 та в інформації ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» фактичних обсягів спожитої електричної електроенергії у грудні 2021 року, а також те, що відповідач отриману у грудні 2021 року електричну енергію не оплатив, суд дійшов висновку про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за спожиту електроенергію у вказаному періоді в розмірі 136 529, 67 грн - вартість електричної енергії, спожитої відповідачем у грудні 2021 року без правової підстави.

Обов`язок відповідача оплатити спожиту електричну енергію не може залежати від фактичного фінансування державної некомерційного установи з бюджету.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зважаючи на викладене, враховуючи встановлення судом факту отримання відповідачем спірної електричної енергії, відсутність правової підстави для її отримання, положення статті 1212 Цивільного кодексу України та те, що строк виконання зобов`язання відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України настав, Суд дійшов висновку про стягнення з відповідача в користь позивача 136 529, 67 грн вартості електричної енергії, спожитої у грудні 2021 року без правової підстави.

Окремо, з приводу акта звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2021 по 04.02.2022, Суд зазначає наступне.

Відповідач надав дві копії зазначених актів, проте підписані та скріплені печаткою вони лише зі сторони позивача, а саме головним бухгалтером Вікторією Гажівськой та директором Денисовичем В.В., зі сторони відповідача акт не підписаний.

Окрім цього, в акті звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2021 04.02.2022 зазначено: «за даними Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» на 04.02.2022 заборгованість на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» 136 529, 57 грн.

З огляду на те, що акт звірки взаєморозрахунків, який наявний в матеріалах справи підписаний лише з боку позивача він не є належним та допустимим доказом.

VII. Розподіл судових витрат.

Щодо судових витрат позивача, Суд зазначає, що в позовній заяві при зазначенні попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат позивач повідомляє суд про те, що ним понесено витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481, 00 грн та витрати на отримання правничої допомоги у розмірі 18 750, 00 грн.

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із задоволенням позовних вимог суд покладає сплачений судовий збір на відповідача.

Щодо розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

В якості доказів здійснення витрат на послуги адвоката у даній справі у розмірі 18 750, 00 грн представником позивача долучено до матеріалів справи копію договору про надання правничої допомоги № 13/5 від 10.05.2019, копію додаткової угоди № 11/22 від 15.03.2022 до договору про надання правничої допомоги № 23/5 від 10.05.2019, копію детального опису наданої професійної правничої допомоги, копію акта про прийняття-передачі наданих послуг № 1/11/22 від 18.05.2022.

Згідно з частиною 2 - 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4).

Згідно частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити позивачу про стягнення витрат на правничу допомогу або зменшити розмір таких витрат.

Відповідач, обгрунтовуючі зазначене прохання, зазначав наступне:

1) що даний спір для кваліфікованого юриста є малозначним та, у свою чергу, розглядається судом у порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи;

2) що претензію він отримав 29.04.2022 (відповідно до даних з трекінгу 27.04.2022). Позивач звернувся до суду 20.05.2022, а відповідно до частини 6 статті 222 Господарського кодексу України претензія розглядається в місячний строк з дня її одерження.

Дослідивши подані докази щодо стягнення з відповідача на користь позивача 18 750, 00 грн за професійну правничу допомогу, Суд зазначає наступне.

В позовній заяві позивач, обґрунтовуючи понесені витрати на правничу допомогу посилався на постанову Верховного суду в складі Касаційного господарського суду №922/455/19 від 03.10.2019 з приводу того, що суд розподіляє понесені судові витрати (на правничу допомогу) незалежно від того чи сплачена обумовлена сума чи ще буде сплачене в майбутньому.

Проте, у випадку справи №922/455/19 остаточний розрахунок за умовами договору про правничу допомогу здійснюється протягом 10 днів з моменту винесення рішення у справі (абзац 12 розділу 4 постанови Верховного суду у справі №922/455/19 від 03.10.2019).

У випадку даної справи (01-/3774/22), сторони в пункті 4.7. Договору про надання правничої допомоги № 23/5 від 10.05.2019 узгодили, що клієнт сплачує гонорар протягом 30 днів з моменту підписання акту надання послуг.

Акт про прийняття-передачі надання послуг №1/11/22 був підписаний сторонами 18.05.2022.

Тобто, враховуючи пункт 4.7. Договору про надання правничої допомоги № 23/5 від 10.05.2019 клієнт ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» зобов`язався здійснити оплату за надані послуги адвокату до 19.06.2022 включно.

Проте, позивачем на дату прийняття рішення по справі не надано доказів здійснення оплати адвокату 18 750, 00 грн за надання правничої допомоги у відповідності до пункту 4.7. Договору про надання правничої допомоги № 23/5 від 10.05.2019.

Крім того, суд також зазначає, що адвокат при надання правової допомоги, здійснив неправильну кваліфікацію норм права, що застосовується до спірних правовідносин.

За таких обставин, Суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами оплати за надані послуги адвокату в загальній сумі 18 750, 00 грн.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» до Державної установи «ЦЕНТР ОБСЛУГОВУВАННЯ ПІДРОЗДІЛІВ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ УКРАЇНИ» про стягнення заборгованості у розмірі 136 529, 67 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної установи «ЦЕНТР ОБСЛУГОВУВАННЯ ПІДРОЗДІЛІВ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ УКРАЇНИ» (01024, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 10; ідентифікаційний код: 41427817) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 13/10, оф. 201; ідентифікаційний код: 40108981) суму боргу в розмірі 136 529 (сто тридцять шість тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) грн 67 коп. та судовий збір у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп.

3. Витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 18 750, 00 грн покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС».

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.П. Бондаренко - Легких