ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про вирішення заяви про відвід

26 вересня 2022 р. м. Рівне Справа №918/1154/21(918/712/22)

Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура,

розглянувши матеріали заяви про відвід судді

у справі за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АРМАПРОМ"

про: стягнення заборгованості по заробітній платі

у межах справи про банкрутство: Товариства з обмеженою відповідальністю "АРМАПРОМ"

без виклику представників сторін

В провадженні Господарського суду Рівненської області перебуває справа №918/1154/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "АРМАПРОМ"

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 59 540,83 грн..

Ухвалою суду від 14 вересня 2022 року прийняти справу №918/712/22 до провадження в межах справи №918/1154/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "АРМАПРОМ", в задоволені клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження відмовлено, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27 вересня 2022 року. В задоволенні клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено.

29 вересня 2022 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про відвід судді Андрія Качура.

Вказана заява аргументована тим, що при вирішенні суддею питання щодо форми розгляду справи, суддею неправомірно відмовлено позивачу в розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження, а також встановлення відповідачу строку для подання відзиву на позов може призвести до затягування розгляду справи, чим буде допущено порушення принципу пропорційності. Окрім того, на переконання заявника, суддею неправомірно відмовлено в задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку, чим судом порушено принцип гласності та відкритості судового процесу.

Позивач має сумнів щодо неупередженості судді Господарського суду Рівненської області Андрія Качура при розгляді справи №918/1154/21(918/712/22).

В обґрунтування поданої заяви, заявник покликається на пункт 5 частини 1 статті 35 ГПК України.

Згідно з частиною 3 статті 39 ГПК України, якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Оскільки заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання (судове засідання призначено на 27 вересня 2022 року, а заява про відвід судді надійшла 26 вересня 2022 року), така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Згідно з положеннями частини 8 статті 39 ГПК України, суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Відповідно до пунктів 3, 5, частини 1 статті 35 ГПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Пунктом 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "Ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Пунктами 80, 81 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" визначено, що навіть зовнішні ознаки мають певне значення для вирішення питання довіри, яке суди в демократичному суспільстві повинні вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

У контексті об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Для забезпечення існування неупередженості суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини необхідно виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо безсторонності суду (рішення Європейського суду з прав людини у справі Газета Україна-Центр проти України).

Розглянувши заяву позивача про відвід судді Андрія Качура, суд дійшов висновку, що дана заява є необґрунтованою та безпідставною. При цьому господарський суд керувався наступним.

У поданій позовній заяві заявник просив суд здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з приписами статті 12 ГПК України, господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного).

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

У відповідності до частини 4 статті 247 ГПК України, у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи про банкрутство.

Суд звертає увагу заявника, що даний спір розглядається в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "АРМАПРОМ".

Відповідно до частин 1, 3 статті 3 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України) судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон про банкрутство), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 8 частини 1 статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Згідно з частиною 1 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до частини 2 статті 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГПК України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

З огляду на положення КУзПБ, законодавець підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц та від 28.01.2020 у справі № 50/311-б.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі № 918/335/17 (пункти 100-102 постанови) зауважила, що судові рішення у процедурі банкрутства можна поділити на дві групи.

Одна з них стосується не вирішення спорів, а розв`язання специфічних питань, притаманних саме процедурам банкрутства, тобто непозовному провадженню: про відкриття провадження у справі про банкрутство, про припинення дії мораторію щодо майна боржника, про закриття провадження у справі про банкрутство, про затвердження плану санації, про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, про призначення керуючого санацією, ліквідатора тощо.

Друга група стосується виключно вирішення спорів. До неї належать судові рішення щодо розгляду спорів, стороною в яких є боржник. Такі спори розглядаються за позовом сторони, тобто в позовному провадженні. Хоча вони вирішуються тим судом, який відкрив провадження у справі про банкрутство, ці спори не стосуються непозовного провадження, яке врегульоване КУзПБ, а тому регламентуються правилами про позовне провадження, встановленими у ГПК України.

Таке розмежування є цілком виправданим з точки зору того, що справи відокремленого позовного провадження мають різний суб`єктний склад сторін спору, предмети і підстави позову, розглядаються та вирішуються господарським судом із застосуванням усього інструментарію позовного провадження, на відміну від спрощеного порядку розгляду заяв, скарг і клопотань в основній справі про банкрутство

Близька за змістом правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду викладена у постанові від 15.02.2021 у справі №910/11664/20.

Згідно з правилами статті 250 ГПК України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

У випадку, передбаченому частиною другою статті 247 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може: задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; або відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження.

Оскільки даний позов подано в межах справи про банкрутство, суд по вбачав за необхідне розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, про що зазначив у відповідній ухвалі.

Суд звертає увагу заявника на нормативний припис частини 4 статті 247 ГПК України, в якому зазначено що справи про банкрутство не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, водночас судові процедури розгляду справи про банкрутство врегульовано нормами КУзПБ, норми якого не передбачають можливість розгляду справи про банкрутство за правилами спрощеного чи загального позовного провадження, таким чином слід прийти до висновку, що пункт 1 частини 4 статті 247 ГПК України регулює саме випадок розгляду спору в межах розгляду справи про банкрутство.

З врахуванням наведеного суд не вбачає наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, а доводи заявника за своєю суттю є незгодою з процесуальними рішеннями судді.

Ухвалою суду від 14 вересня 2022 року запропоновано сторонам подати суду у строк до 27 вересня 2022 року відповідачу відзив на позовну заяву, позивачу відповідь на відзив.

На переконання заявника, встановлення такого строку позбавляє його на подання відповіді на відзив, а проте суд відзначає, що подання відзиву на позов відповідачем, а також відповіді на відзив позивачем є правом, а не обов`язком сторін, станом на даний час відзив на позов до суду не надходив, а відтак суд не вбачає обмежень прав позивача на подання відповіді на відзив. Заявником не обґрунтовано яким чином останній позбавлений можливості подати відповідь на відзив який до суду не надходив.

Заявник вказує, що зазначені обставини призведуть до того що судове засідання буде відкладено на іншу дату, а проте це є лише припущеннями заявника, що не може слугувати підставою для відводу судді.

Згідно з положеннями статті 15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

А проте, наведені заявником обґрунтування не свідчать про порушення судом принципу пропорційності, а за своєю суттю є незгодою з процесуальними рішеннями судді.

Окрім того, заявник як на підставу для відводу вказує на те, що ухвалою суду від 14 вересня 2022 року судом відмовлено в задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку, чим судом порушено принцип гласності та відкритості судового процесу.

Водночас, суд зазначає, що вказаним судовим рішенням явка повноважних представників в судове засідання обов`язковою не визнавалась

Згідно з нормами статті 197 ГПК України, учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

Разом з тим, суд звертає увагу заявника, що положеннями статті 197 ГПК України передбачено, що наявність права брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду пов`язується з умовою наявності у суду відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Зал судових засідань №11 у вівторок за визначеним у суді графіком заброньований для проведення судових засідань за суддею Андрієм Качуром, а проте вказаний зал не має технічної можливості для проведення засідання в режимі відеоконференцзв`язку, про що заявнику повідомлено у відповідності до статті 197 ГПК України, водночас при вирішенні питання про місце, дату та час розгляду справи судом враховано, що на 27 вересня 2022 року призначено окрім даного позову іще п`ять справ з позовними вимогами про стягнення з ТОВ "АРМАПРОМ" заробітної плати (з вимогами що є аналогічними вимогам позивача), а відтак для процесуальної економії часу судові засідання були призначені на один день, а саме на 27 вересня 2022 року.

Окремо суд відзначає, що у поданій заяві про відвід заявник вказує, що обставини на які останній посилається спричинить вирішення спору не раніше ніж через 6 місяців.

А проте, суд звертає увагу заявника, що згідно частини 3 статті 177 ГПК України, підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Станом на час подання заяви про відвід, процесуальний строк підготовчого провадження продовжено не було.

Згідно з нормами частини 2 статті 195 ГПК України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Таким чином, зазначення заявником можливого строку розгляду справи що складає 6 місяців спростовується положеннями статті 177, 195 ГПК України.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу.

За нормами статті 38 ГПК України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід. З підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участь у конкретній справі. Підстави відводу судді - це обставини, за наявності яких суддя не може брати участі в розгляді конкретної справи. Ці обставини можуть бути суб`єктивного характеру і стосуватися особистих зв`язків судді з особами, які беруть участь у справі, або його особистої поведінки щодо розгляду справи, чи об`єктивного характеру і стосуватися процесуального статусу судді у справі, яка розглядалася раніше.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною 4 статті 35 ГПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відтак, приймаючи до уваги те, що заява про відвід мотивована по-суті незгодою сторони з процесуальними рішеннями судді, суд вважає її необґрунтованою, та відповідно до положень частини 4 статті 35 ГПК України такою що не може бути підставою для відводу.

При цьому, розглядаючи дану заяву суд відзначає, що у відповідності до положень процесуального закону, право на оцінку процесуальних рішень судді віднесено до компетенції судів апеляційної та касаційної інстанцій при розгляді відповідно апеляційної та касаційної скарг на оскаржувані судові рішення, разом з тим, як зазначено судом, заявником не надано суду доказів наявності безумовних обставин для відводу судді у випадках, що передбачені статтею 35 ГПК України.

У зв`язку з вищенаведеним, в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись статтями 35, 39, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Андрія Качура у справі №918/1154/21(918/712/22) визнати необґрунтованою, а в її задоволенні відмовити.

Ухвала згідно з правилами частини 2 статті 235 ГПК України набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя А.Качур