ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2022 р. Справа № 918/318/22

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., за участі секретаря судового засідання Костюкович Ю.С.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Міністерства оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне

до Сарненської районної військової адміністрації

про вчинення дій,

у судовому засіданні приймали участь:

від позивача-1 - не з`явився;

від позивача-2 - не з`явився;

від відповідача - Титечко С.М., довіреність № 01//14-1145/22 від 02.09.2022 р.;

від прокуратури - Кріпак С.А.

Відповідно до частини 14 статті 8, статті 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

У судовому засіданні 19 вересня 2022 року, відповідно до частини 1 статті 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В червні 2022 року керівник Рівненської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері (далі - прокурор) в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Міністерства оборони України (далі - , Міністерство, позивач-1) в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне (далі - Відділ, позивач-2) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Сарненської районної військової адміністрації (далі - Адміністрація), в якій просить зобов`язати Сарненську районну військову адміністрацію на виконання вимог ст. ст. 140, 141, 142 Земельного кодексу України прийняти розпорядження (рішення) про припинення права постійного користування для Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне наступними земельними ділянками:

- земельна ділянка площею 0,4800 га за адресою: Рівненська обл., м. Сарни, вул. Я. Мудрого, 3;

- земельна ділянка площею 4,000 га за адресою: Рівненська обл., м. Сарни, вул. Я. Мудрого, 3;

- земельна ділянка площею 0,6600 га за адресою: Рівненська обл., Сарненський р-н, смт. Клесів, вул. Пушкіна, 9;

- земельна ділянка площею 8,2000 га за адресою: Рівненська обл., Сарненський р-н, смт. Клесів, вул. Л. Українки;

- земельна ділянка площею 0,2000 га за адресою: Рівненська обл., Сарненський р-н, смт. Клесів, вул. Центральна.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що в межах Сарненського району для державних потреб за рішеннями місцевих виконавчих комітетів відведено державні землі, загальною площею 13,54 га, до складу якої входять наступні земельні ділянки: земельна ділянка площею 0,4800 га, за адресою: Рівненська обл., м. Сарни, вул. Я. Мудрого, 3, яка відведена постановою Сарненського райвиконкому від 05.07.1948 року; земельна ділянка площею 4,000 га, за адресою: Рівненська обл., м. Сарни, вул. Я. Мудрого, 3, яка відведена постановою Сарненського райвиконкому від 05.07.1948 року (державний акт № 25 від 25.03.1982 року); земельна ділянка площею 0,6600 га, за адресою: Рівненська обл., Сарненський р-н., смт. Клесів, вул. Пушкіна, 9, яка відведена рішенням Клесівського районного виконкому № 328 від 17.11.1953 року (державний акт БО 19133 від 1984 року); земельна ділянка площею 8,2000 га, за адресою: Рівненська обл., Сарненський р-н., смт. Клесів, вул. Л.Українки, яка відведена рішенням Клесівської селищної ради № 2 від 29.01.1962 року Сарненського райвиконкому № 274 від 09.06.1967 року (державний акт БО 19133 від 1984 року); земельна ділянка площею 0,2000 га, за адресою: Рівненська обл., Сарненський р-н., смт. Клесів, вул. Центральна, яка відведена в 1957 році СМ УРСР № 169 від 15.03.1974 (державний акт БО 19133 від 1984).

Як зазначив прокурор, вказані земельні ділянки передано в межах території Сарненського району для спеціального використання (розміщення військових частин та установ Міністерства оборони СРСР), правонаступником якого на території України є Міністерство оборони України.

В подальшому вищевказані земельні ділянки відповідно до індивідуальних карток обліку земельних ділянок (Форма 403) № 88, № 89, № 91, № 92 та № 93 та відомостей наявності та використання земельних ділянок по Відділу (Форма 405) були поставлені на облік у Відділ, як територіального органу управління Збройних сил України для їх постійного використання у військових цілях.

Як зазначив прокурор, у зв`язку із добровільною відмовою від права користування земельною ділянкою та з метою дотримання процедури повернення земель її власнику, а саме територіальному органу виконавчої влади в особі Адміністрації, Відділ звернувся до Міністерства з приводу надання згоди останнім про відмову від права користування вищевказаними земельними ділянками, які фактично з 2002 року, а окремі з них з 2008 року Збройними Силами України не використовуються.

07.10.2021 Міністр оборони України своїм рішенням за №14188/з/2 надав згоду Відділу на припинення права користування спірними земельними ділянками, а саме: земельною ділянкою площею 0,4800 га, за адресою: Рівненська обл., м. Сарни, вул. Я. Мудрого, 3; земельною ділянкою площею 4,000 га, за адресою: Рівненська обл., м. Сарни, вул. Я. Мудрого, 3; земельною ділянкою площею 0,6600 га, за адресою: Рівненська обл., Сарненський р-н., смт. Клесів, вул. Пушкіна, 9; земельною ділянкою площею 8,2000 га, за адресою: Рівненська обл., Сарненський р-н., смт. Клесів, вул. Л. Українки та земельною ділянкою площею 0,2000 га, за адресою: Рівненська обл., Сарненський р-н., смт. Клесів, вул. Центральна.

В подальшому, Відділ, як балансоутримувач вказаних земельних ділянок, неодноразово звертався до Адміністрації з листами № 2494 від 08.11.2021 року, № 2495 від 08.11.2021 року, № 2797 від 13.12.2021 року, № 2798 від 13.12.2021 року про прийняття рішення про припинення права постійного користування цими земельними ділянками.

Однак, як зазначив прокурор, Адміністрація у припиненні права користування земельними ділянками відмовила та не видала відповідне розпорядження, як того вимагає норма ст. 142 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Також прокурором наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого прокурор вказує, що судові витрати у даній справі складаються з витрат зі сплати судового збору в сумі 2 481 грн 00 коп. Також прокурор зазначив, що інших витрат, передбачених ст. 123 ГПК України, та пов`язаних з розглядом справи не заплановано.

Ухвалою суду від 8 червня 2022 року позовну заяву прокурора від 02.06.2022 року № 1556вих-22 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, у задоволенні клопотання керівника прокурора про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження відмовлено, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11 липня 2022 року.

27 червня 2022 року від Адміністрації на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від 24.06.2022 року № 01/23-788/22 з доказами надіслання його учасникам справи, зі змісту якого вбачається, що відповідач вважає позовну заяву безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Зокрема відповідач зазначив, що відповідно до законодавства України спірні земельні ділянки відносяться до земель оборони та закріплені за відповідним військовим формуванням, належать державі в особі Кабінету Міністрів України на праві власності і знаходяться в управлінні Міністерства в особі Відділу. На думку відповідача, істотною передумовою для припинення права постійного користування землями оборони, які закріплені за структурними одиницями Збройних Сил України, та подальшої передачі таких ділянок у власність або у користування іншим особам є прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного рішення за поданням Міністерства, а відтак Адміністрація не є уповноваженим органом для прийняття рішення про припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача.

4 липня 2022 року від позивача-2, Відділу, на адресу суду надійшла відповідь на відзив від 01.07.2022 року № 539/1313 з доказами надіслання її учасникам справи, в якій останній просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Крім того, 4 липня 2022 року від прокурора через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла відповідь на відзив від 01.07.2022 р. № 1922вих-22 з доказами надіслання її учасникам справи. Як зазначив прокурор, відповідно до ст. 4 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" визначено, що суб`єктами управління об`єктами державної власності є Кабінет Міністрів України, міністерства та інші органи виконавчої влади (уповноважені органи управління). Відтак, як зазначив прокурор, єдиним органом, який уповноважений на прийняття будь-якого рішення щодо використання військового майна, земель оборони, у тому числі приймати рішення про припинення речових прав на майно, зокрема припинення права постійного користування на земельні ділянки, які раніше видавалися органами місцевого самоврядування або територіальними органами виконавчої влади Збройним Силам України (Збройним Силам СРСР), є лише Міністерство оборони України. Прокурор зазначив, що відповідач помилково наділяє Кабінет Міністрів України повноваженнями стосовно Збройних Сил України, які належать безпосередньо Міністерству. Крім того, прокурор зазначив, що повноваження щодо розпорядження землями оборони, які розміщені у межах сіл, селищ, міст районного значення, належить саме районним державним (військовим) адміністраціям, які у такому випадку реалізовують право державної власності від імені Держави України.

11 липня 2022 року від представника Міністерства на електронну адресу суду надійшла заява від 10.07.2022 року № 365, згідно якої просив провести судове засідання 11.07.2022 року у даній справі без участі представника Міністерства.

Ухвалою суду від 11 липня 2022 року строк підготовчого провадження у даній справі продовжено на 30 днів до 6 вересня 2022 року з ініціативи суду та відкладено підготовче засідання на 5 вересня 2022 року.

5 вересня 2022 року від представника Відділу на електронну адресу суду надійшла заява від 02.09.2022 року № 511, згідно якої просив провести судове засідання 05.09.2022 року у даній справі без участі представника Міністерства оборони України.

5 вересня 2022 року від представника Міністерства на електронну адресу суду надійшла заява від 02.09.2022 року № 511, згідно якої останній просив провести судове засідання 05.09.2022 року у даній справі без участі представника Міністерства оборони України.

Ухвалою суду від 5 вересня 2022 року підготовче провадження у даній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 19 вересня 2022 року.

У судовому засіданні 19 вересня 2022 року прокурор у справі підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник Адміністрації у судовому засіданні 19 вересня 2022 року позов заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Позивач-1, Міністерство, у судове засідання 19 вересня 2022 року не з`явився, однак 19.09.2022 року від представника останнього на електронну адресу суду надійшла заява від 16.09.2022 року № 561, згідно якої просить провести судове засідання 19.09.2022 року у даній справі без участі представника Міністерства.

Крім того, позивач-2, Відділ, у судове засідання 19 вересня 2022 року також не з`явився, про дату, час і місце даного засідання був повідомлений належним чином. В той час, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України).

Враховуючи заяву Міністерства від 16.09.2022 року № 561 та належне повідомлення Відділу про судове засідання, призначене на 19.09.2022 року, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників останніх.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника Адміністрації, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 1311 Конституції України та ст. 2 Закону України "Про прокуратуру" однією з функцій, що покладаються на прокуратуру України є представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" зазначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Формою представництва є звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави або громадянина, про визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб.

Згідно з Указом Президента України № 1572/99 від 15.12.1999 року "Про систему центральних органів виконавчої влади" до системи центральних органів виконавчої влади України входять міністерства, державні комітети (державні служби) та центральні органи виконавчої влади зі спеціальним статусом. Міністерство є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади в забезпеченні впровадження державної політики у визначеній сфері діяльності. Центральні органи виконавчої влади можуть мати свої територіальні органи, що утворюються, реорганізуються і ліквідовуються в порядку, встановленому законодавством.

У відповідності до вимог ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України", ст. 10 Закону України "Про оборону України", Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України та здійснює управління переданим Міністерству оборони України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Згідно ст. 4 Положення на Міністерство оборони України покладено забезпечення життєдіяльності Збройних Сил, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння і військової техніки, підтримання справності, технічної придатності та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил у межах коштів, передбачених державним бюджетом, і здійснення контролю за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил; утворює, ліквідує, реорганізовує підприємства, установи і організації, які належать до сфери управління Міноборони, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посади та звільняє з посад їх керівників, здійснює в межах повноважень, передбачених законом, інші функції з управління об`єктами державної власності, які належать до сфери управління Міноборони; реєструє військові частини як суб`єкти господарської діяльності; веде облік об`єктів державної власності, які належать до сфери управління Міноборони.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України" та Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 448 від 03.07.2013 року, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Рівне являється органом влади на місцях в системі Збройних Сил України, на який покладені функції з використання, утримання і експлуатації за призначенням фондів (навчально-матеріальної бази, казармено-житлового фонду, комунальних споруд, земельних ділянок Збройних Сил України) і територій військових містечок, у тому числі здійснення відомчого контролю за правильним та цільовим використанням земель оборони, нерухомого майна (будівель, споруд, інших адміністративних приміщень), їх облік та охорону.

У відповідності до Положення про Квартирно-експлуатаційний відділ м. Рівне, затвердженого наказом начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління № 4 від 19.01.2018 року, Відділ є державною установою, яка створена Міністерством оборони України, призначене для забезпечення життєдіяльності і функціонування військових частин та установ у межах своєї відповідальності та у своїй діяльності керується законами України та нормативними актами Міністерства оборони України.

Приписами ст. 6 Положення про квартирно-експлуатаційний відділ м. Рівне визначено, що начальник Відділу здійснює керівництво діяльністю ввіреного йому квартирно-експлуатаційного відділу; видає накази та доручення в межах повноважень, визначених цим Положенням та Статутами Збройних Сил України; забезпечує взаємодію з органами місцевого самоврядування з питань квартирно-експлуатаційного забезпечення; представляє інтереси Міністерства відповідно до покладених на нього обов`язків без доручень з питань, що належать до компетенції Відділу.

Крім того, начальник Відділу являється військовослужбовцем Збройних Сил України, а тому в силу ст. ст. 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України він несе повну відповідальність за діяльність ввіреної йому військової установи, за стан і ефективне використання закріпленого за нею державного майна, за витрачання грошових коштів, а тому повинен вживати вичерпних заходів з приводу відшкодування шкоди завданої інтересам держави, представляти інтереси КЕВ м. Рівне в судових установах і органах виконання судових рішень.

Враховуючи викладене, Міністерство оборони України в особі Відділу являється органом уповноваженими державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Указом Президента України № 68/2022 від 24.02.2022 року на виконання Закону України "Про правовий режим воєнного стану" для здійснення керівництва у сфері забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку утворено Рівненську обласну військову адміністрацію та на базі існуючої Сарненської районної державної адміністрації утворено Сарненську районну військову адміністрацію, яка здійснює повноваження районної адміністрації.

Згідно абз. 2 ч. 9 ст. 4 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" у разі утворення районних, обласних військових адміністрацій у день набрання чинності актом Президента України про їх утворення припиняються повноваження відповідних районних, обласних військово-цивільних адміністрацій.

Згідно п. 1 ч. 6 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" під час здійснення представництва інтересів держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження, звертатися до суду з позовом.

При цьому, згідно вказаної вище статті, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 4 ст. 53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі №1-1/99 державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин.

В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Формою цього представництва є, зокрема, звернення до суду з позовами про захист прав та інтересів держави, а також участь у розгляді справ судами.

Таким чином, з урахуванням висновків рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі № 1-1/99, прокурор у даному випадку звертається з позовом в інтересах держави так, як потребують захисту саме земельні та економічні інтереси держави, оскільки відпала необхідність у користуванні спірними земельними ділянками, які з 2002 року не використовуються у військових цілях та їх перебування на обліку земель оборони створює для Міністерства оборони України додаткове навантаження зі сплати до державних податкових органів земельного податку.

З матеріалів справи вбачається, що прокурор листом за вих. № 864вих-22 від 29.03.2022 року повідомив Міністерство та Відділ про намір звернутися в Господарський суд Рівненської області з позовом в інтересах держави до Адміністрації про зобов`язання вчинити дії з припинення права постійного користування спірними земельними ділянками.

При цьому слід врахувати, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18, прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Як зазначив прокурор, у зв`язку з тим, що на даний час уповноваженим державою органом на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах в самостійному порядку заходів щодо захисту її земельних та економічних інтересів не вжито, а тому відповідно до вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та ст. 53 ГПК України встановлені підстави для пред`явлення відповідного позову до суду безпосередньо прокурором.

За висновком суду, прокурор у даному випадку довів необхідність захисту саме ним (прокурором) інтересів держави, а також належним чином обґрунтував підстави для звернення до суду з даним позовом від імені Міністерства та Відділу, з наданням належних доказів, які підтверджують встановлення прокурором наявності підстав для представництва згідно зі статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

Вивченням стану додержання вимог земельного законодавства при використанні земель оборони, проведеного Рівненською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері у березні 2022 року встановлено, що в межах Сарненського району для державних потреб за рішеннями місцевих виконавчих комітетів відведено державні землі, загальною площею 13,54 га, до складу якої входять наступні земельні ділянки:

- земельна ділянка площею 0,4800 га, за адресою: Рівненська обл., м. Сарни, вул. Я. Мудрого, 3, яка відведена постановою Сарненського райвиконкому від 05.07.1948 року;

- земельна ділянка площею 4,000 га, за адресою: Рівненська обл., м. Сарни, вул. Я. Мудрого, 3, яка відведена постановою Сарненського райвиконкому від 05.07.1948 року (державний акт № 25 від 25.03.1982 року);

- земельна ділянка площею 0,6600 га, за адресою: Рівненська обл., Сарненський р-н., смт. Клесів, вул. Пушкіна, 9, яка відведена рішенням Клесівського районного виконкому № 328 від 17.11.1953 року (державний акт БО 19133 від 1984 року);

- земельна ділянка площею 8,2000 га, за адресою: Рівненська обл., Сарненський р-н., смт. Клесів, вул. Л.Українки, яка відведена рішенням Клесівської селищної ради № 2 від 29.01.1962 року Сарненського райвиконкому № 274 від 09.06.1967 року (державний акт БО 19133 від 1984 року);

- земельна ділянка площею 0,2000 га, за адресою: Рівненська обл., Сарненський р-н., смт. Клесів, вул. Центральна, яка відведена в 1957 році СМ УРСР № 169 від 15.03.1974 (державний акт БО 19133 від 1984).

Вказані земельні ділянки передано в межах території Сарненського району для спеціального використання (розміщення військових частин та установ Міністерства оборони СРСР), правонаступником якого на території України є Міністерство оборони України.

Надання земельної ділянки саме Міністерству оборони СРСР підтверджується зокрема і нормами діючого на той час "Положениям о квартирно-эксплуатационной службе и квартирном довольствии Советской Армии и Военно-Морского Флота", затвердженого наказом Міністра оборони СРСР № 75 від 22.02.1977 року, відповідно до п. 75 якого надання в користування земельних ділянок для потреб Міністерства оборони СРСР здійснюється в порядку відводу.

В подальшому вищевказані земельні ділянки відповідно до індивідуальних карток обліку земельних ділянок (Форма 403) № 88, № 89, № 91, № 92 та № 93 та відомостей наявності та використання земельних ділянок по КЕВ м. Рівне (Форма 405) були поставлені на облік у Відділ, як територіального органу управління Збройних сил України для їх постійного використання у військових цілях.

Згідно ст. 1 Закону України "Про використання земель оборони" та ст. 77 ЗК України передбачено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України (військові частини). Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою визначено, як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Згідно п. З ч. 1 ст. 142 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Пунктом 4 ст. 142 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Відповідно до пунктів 44, 45 та 50 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України № 483 від 22.12.1997 року, за відсутністю потреби або по закінченню терміну користування землі, надані для потреб Збройних Сил України, підлягають передачі місцевим органам влади.

Передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного, управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України

Оформлення передачі земель місцевим органам влади здійснюють землекористувачі спільно з квартирно-експлуатаційною частиною, відділенням морської інженерної служби Військово-Морських Сил України, на обліку яких знаходяться земельні ділянки в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Пунктом 4.5. Інструкції з обліку земельних ділянок в органах квартирно- експлуатаційної служби Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 680 від 19.12.2017 року визначено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою здійснюється відповідно до ЗК України та лише за наявності згоди Міністра оборони України.

На виконання вказаних вимог законодавства та з метою дотримання процедури повернення земель її власнику - територіальному органу виконавчої влади в особі Сарненської районної державної адміністрації, Відділ звернувся до Міністерства з приводу надання згоди Міністерством про відмову від права користування вищевказаними земельними ділянками, які фактично з 2002 року, а окремі з них з 2008 року Збройними Силами України не використовуються.

07.10.2021 року Міністр оборони України своїм рішенням за № 14188/з/2 надав Відділу згоду на припинення права користування спірними земельними ділянками, а саме: земельною ділянкою площею 0,4800 га, за адресою: Рівненська обл., м. Сарни, вул. Я. Мудрого, 3; земельною ділянкою площею 4,000 га, за адресою: Рівненська обл., м. Сарни, вул. Я. Мудрого, 3; земельною ділянкою площею 0,6600 га, за адресою: Рівненська обл., Сарненський р-н., смт. Клесів, вул. Пушкіна, 9; земельною ділянкою площею 8,2000 га, за адресою: Рівненська обл., Сарненський р-н., смт. Клесів, вул. Л. Українки та земельною ділянкою площею 0,2000 га, за адресою: Рівненська обл., Сарненський р-н., смт. Клесів, вул. Центральна.

В подальшому, Відділ, як балансоутримувач вказаних земельних ділянок, неодноразово звертався до Адміністрації з листами № 2494 від 08.11.2021 року, № 2495 від 08.11.2021 року, № 2797 від 13.12.2021 року, № 2798 від 13.12.2021 року про прийняття рішення про припинення права постійного користування цими земельними ділянками.

В той час, з матеріалів справи вбачається, що Адміністрація у припиненні права користування земельними ділянками відмовила.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до приписів статті 13 Конституції України землі є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності (ч. ч. 1-3 ст. 78 ЗК України).

Приписами ст. 92 ЗК України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

У статті 3 Закону України "Про Збройні Сили України" визначено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Міністерство оборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міноборони є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та Держспецтрансслужба (Положення про Міністерство оборони України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671).

Згідно з 2 ч. 2 ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України" земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.

Відповідно до статті 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Згідно ст. 142 ЗК України добровільна відмова від права власності або права постійного користування земельною ділянкою, припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Особливості передачі та надання згоди на вилучення земель, наданих для потреб Збройних Сил України, визначені Положенням про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 року № 483.

Так, за відсутністю потреби або по закінченню терміну користування землі, надані для потреб Збройних Сил України, підлягають передачі місцевим органам влади згідно з статтею 27 ЗК України.

Зокрема, відповідно до вимог п.п. 44, 45, 50 вказаного Положення, передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України. Оформлення передачі земель місцевим органам влади здійснюють землекористувачі спільно з квартирно-експлуатаційною частиною, на обліку яких знаходяться земельні ділянки.

Пунктом 4.5. Інструкції з обліку земельних ділянок в органах квартирно- експлуатаційної служби Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 680 від 19.12.2017 року визначено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою здійснюється відповідно до Земельного кодексу України та лише за наявності згоди Міністра оборони України.

Теж саме говорить ст. 20 Земельного кодексу України з приводу зміни цільового призначення земель оборони, зокрема зміна цільового призначення земельних ділянок погоджується у разі, якщо земельна ділянка відноситься до земель оборони - з Міністерством оборони України або органом державної влади, що здійснює керівництво військовим формуванням, до сфери управління якого належить військова частина, установа, військово-навчальний заклад, підприємство та організація, яка використовує землі оборони на праві постійного користування.

Як було встановлено судом, спірні земельні ділянки належали до земель оборони та їх вилучення з користування Збройних Сил України відбулось за згодою Міністерства оборони України.

Щодо тверджень відповідача про прийняття Кабінетом міністрів України відповідного рішення за поданням Міністерства про припинення права постійного користування землями оборони, які закріплені за структурними одиницями Збройних Сил України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" визначено, що суб`єктами управління об`єктами державної власності є Кабінет Міністрів України, міністерства та інші органи виконавчої влади (уповноважені органи управління).

Таким чином, єдиним органом, який уповноважений на прийняття будь-якого рішення щодо використання військового майна, земель оборони, у тому числі приймати рішення про припинення речових прав на майно, зокрема припинення права постійного користування на земельні ділянки, які раніше видавалися органами місцевого самоврядування або територіальними органами виконавчої влади Збройним Силам України (Збройним Силам СРСР), є лише Міністерство оборони України.

Відповідно до приписів ст. 122 ЗК України Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування, які не входять до складу адміністративно-територіальних одиниць, передає у постійне користування земельні ділянки, примусово вилучені у державну власність відповідно до Закону України "Про основні засади примусового вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів", а також передає у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З вищезазначеного слідує, що жодних повноважень Кабінету Міністрів України з приводу розпорядження землями оборони, у тому числі прийняття рішення про відмову від права постійного користування землями оборони, допоки вони перебувають у користуванні Збройних Сил України, не має.

З матеріалів справи судом встановлено, що Адміністрація у добровільному порядку відмовляється в межах своїх повноважень вчинити дії з видання розпорядження (рішення) для Відділу про припинення права постійного користування: земельною ділянкою площею 0,4800 га за адресою: Рівненська обл., м. Сарни, вул. Я. Мудрого, 3; земельною ділянкою площею 4,000 га за адресою: Рівненська обл., м. Сарни, вул. Я. Мудрого, 3; земельною ділянкою площею 0,6600 га за адресою: Рівненська обл., Сарненський р-н, смт. Клесів, вул. Пушкіна, 9; земельною ділянкою площею 8,2000 га за адресою: Рівненська обл., Сарненський р-н, смт. Клесів, вул. Л. Українки; земельною ділянкою площею 0,2000 га за адресою: Рівненська обл., Сарненський р-н, смт. Клесів, вул. Центральна.

Відповідно до приписів частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами статей 75-79, 86 ГПК України, суд зробив висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В позовній заяві прокурором наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, згідно якого останній вказує, що судові витрати у даній справі складаються із витрат зі сплати судового збору в розмірі 2 481 грн 00 коп.

До матеріалів справи долучено платіжне доручення від 26 квітня 2022 року № 498 про сплату Відділом судового збору в розмірі 2 481 грн 00 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі в сумі 2 481 грн 00 коп.

Керуючись ст. ст. 73-79, 91, 123, 129, 202, 222, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Сарненській районній військовій адміністрації (34500, Рівненська обл., Сарненський р-н, м. Сарни, вул. Демократична, 51, ) на виконання вимог ст. ст. 140, 141, 142 Земельного кодексу України прийняти розпорядження (рішення) про припинення права постійного користування для Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне (33001, м. Рівне, вул. Чернишова, 8, ) наступними земельними ділянками:

- земельна ділянка площею 0,4800 га за адресою: Рівненська обл., м. Сарни, вул. Я. Мудрого, 3;

- земельна ділянка площею 4,000 га за адресою: Рівненська обл., м. Сарни, вул. Я. Мудрого, 3;

- земельна ділянка площею 0,6600 га за адресою: Рівненська обл., Сарненський р-н, смт. Клесів, вул. Пушкіна, 9;

- земельна ділянка площею 8,2000 га за адресою: Рівненська обл., Сарненський р-н, смт. Клесів, вул. Л. Українки;

- земельна ділянка площею 0,2000 га за адресою: Рівненська обл., Сарненський р-н, смт. Клесів, вул. Центральна.

Стягнути з Сарненської районної військової адміністрації (34500, Рівненська обл., Сарненський р-н, м. Сарни, вул. Демократична, 51, ) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне (33001, м. Рівне, вул. Чернишова, 8, ) витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 28 вересня 2022 року.

Суддя Політика Н.А.