ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2022 р. Справа№ 910/4198/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Козир Т.П.

секретар судового засідання Мельничук О.С.,

представники сторін:

від позивача - не з`явився,

від відповідача - Мазаєв С.О.,

розглядає апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.06.2022

про відмову у забезпеченні позову

у справі № 910/4198/22 (суддя Шкурдова Л.М.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк"

до Товариства з обмеженою відповідальныстю "Бест Лізинг"

про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

У 2022 році Товариство з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальныстю "Бест Лізинг" про визнання договору недійсним.

15.06.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" звернулося до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" вилучати об`єкт лізингу - автомобіль загальний легковий седан Peugeot, моделі 301, 2021 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , з усіма приналежностями (в тому числі свідоцтво про державну реєстрацію предмета лізингу, комплект ключів, комплект державних реєстраційних номерів, сервісна книжка, інструкція по експлуатації) у Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк", в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса, а також вчиняти інші дії, спрямовані на обмеження законних прав лізингоодержувача щодо володіння та користування об`єктом лізингу, в тому числі переоформлення його на третіх осіб.

В обґрунтування поданої заяви заявник вказує, що існує нагальна необхідність вжиття заходів забезпечення позову, а невжиття таких заходів істотно ускладнить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2022 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено повністю.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що зазначаючи про те, що вчинення ТОВ "БЕСТ ЛІЗИНГ" дій щодо вилучення в позасудовому порядку майна, яке знаходиться в лізингу, фактично позбавить ТОВ "Оазіс Парк" можливості доводити правомірність свого володіння та користування цим майном, заявник будь-яких доказів на підтвердження своїх міркувань не надає, вказані твердження ґрунтуються на його припущеннях. Окрім того місцевий господарський суд зазначив, що у заяві про забезпечення позову заявником не вказано, яким саме чином невжиття заходу забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.06.2022 року у справі №910/4198/22 та прийняти нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою та незаконною. Зокрема скаржник зазначає, що місцевий господарський суд не врахував, що згідно оскаржуваного повідомлення від 14.04.2022 року №1150, відповідач має однозначний намір вчинити дії щодо вилучення об`єкта лізингу та розпочав дії щодо такого вилучення, саме надіславши повідомлення №1150. Скаржник звертає увагу, що аналогічна послідовність мала місце і перед вилученням автомобіля за актом від 14.06.2022 року. Також заявник вважає, що суд першої інстанції не врахував, що позивач, окрім, як забезпечити позов в порядку статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України не має ефективних засобів не допустити порушення своїх прав на володіння та користування об`єктом лізингу.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду 05.07.2022 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.06.2022 року, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали оскарження ухвали від 16.06.2022 року.

08.08.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 16.06.2022 року у справі №910/4198/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.08.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.06.2022 року у справі №910/4198/22, розгляд справи призначено на 14.09.2022 року.

В судове засідання 14.09.2022 року з`явились представники позивача та відповідача. Представник відповідача у судовому засіданні просив відкласти розгляд апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2022 року оголошено перерву в судовому засіданні до 28.09.2022 року.

19.09.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальныстю "Бест Лізинг", відповідача у справі, надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2022, у зв`язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. на лікарняному, сформовано для розгляду справи №910/4198/22 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Мальченко А.О., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2022 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальныстю "Оазіс Парк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.06.2022 у справі №910/4198/22 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі, розгляд справи призначено на 28.09.2022 р.

В судове засідання 28.09.2022 року з`явились представник відповідача Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник відповідача надав колегії суддів пояснення, відповів на запитання суду, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

За приписами ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одним із заходів забезпечення позову відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України є заборона відповідачу вчиняти певні дії.

Апеляційний суд звертає увагу, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18, 16.10.2019 року у справі №904/2285/19 та 16.03.2020 року у справі №916/3245/19.

Як зазначає заявник, ТОВ "Бест Лізинг" (лізингодавець) надіслало на адресу ТОВ "Оазіс Парк" (лізингоодержувач) повідомлення №1150 від 14.04.2022 року про розірвання договору фінансового лізингу №220121-18/ФЛ-Ю-А від 21.01.2022 року з вимогою у період часу з 13-00 год. до 14-00 27.04.2022 року повернути лізингодавцю, отримане за договором майно (об`єкт лізингу) - автомобіль загальний легковий седан Peugeot, моделі 301, 2021 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , з усіма приналежностями (в тому числі свідоцтво про державі реєстрацію предмета лізингу, комплект ключів, комплект державних реєстраційні номерів, сервісна книжка, інструкція по експлуатації), а також підписати акт повернення предмета лізингу та видати зареєстровану в ЄРПН податкову накладну.

Також заявник зазначає, що у повідомленні №1150 вказано, що у разі несвоєчасного повернення майна, об`єкти лізингу за договорами фінансового лізингу будуть вилучені у встановленому порядку, з покладанням на лізингоодержувача усіх витрат та збитків.

Окрім того, лізингодавець надіслав лізингоодержувачу повідомлення №1327 від 02.05.2022 року про відмову від 70 договорів фінансового лізингу та з вимогою повернути отримане за договорами майно (об`єкти лізингу).

При цьому, 14.06.2022 року лізингодавцем було вилучено у лізингоодержувача автомобіль, який був об`єктом лізингу за одним із вказаних договорів.

Окрім того, заявник вказує, що вчинення ТОВ "Бест Лізинг" дій щодо вилучення в позасудовому порядку майна, яке знаходиться в лізингу, фактично позбавляє лізингоодержувача, що має легітимні сподівання на користування цим майном, права доводити правомірність свого володіння та користування ним.

Отже, колегія суддів встановила, що зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що предметом заявленого позову є вимога немайнового характеру про визнання недійсним повідомлення про одностороннє розірвання (відмову від) договору фінансового лізингу №220121-1/ФЛ-Ю-А від 21.01.2022 року, оформлене повідомленням №1150 від 14.04.2022 року.

Окрім цього, відповідно до наявного у матеріалах справи акту від 14.06.2022 року прийому-передачі предмета лізингу за договором №220121-19/ФЛ-Ю-А від 21.02.2022 року, відповідачем у зв`язку з припинення (розірванням) договору фінансового лізингу в односторонньому порядку на підставі повідомлення №1327 від 02.05.2022 року вилучено у Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" автомобіль Peugeot 301 Active, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 . (а.с. 33-34).

Також, колегією суддів враховано, що лізингодавець також надіслав лізингоодержувачу повідомлення №1327 від 02.05.2022 року про відмову від 70 договорів фінансового лізингу з вимогою повернути отримане за договорами майно (об`єкти лізингу). (а.с. 22-32).

Колегія суддів, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, зазначає наступне.

Як уже зазначалося вище, предметом спору в даній справі є вимога позивача до відповідача про визнання недійсним одностороннього розірвання договору фінансового лізингу №220121-18/ФЛ-Ю-А від 21.01.2022 року.

Колегія суддів зазначає, що односторонню відмову від договору у випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин.

Згідно із частиною 1 статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Закріплена зазначеною статтею Цивільного кодексу України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

При цьому, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина 3 статті 651 Цивільного кодексу України).

Таким чином, станом на день постановлення оскаржуваної ухвали місцевим господарським судом і до моменту прийняття судом рішення про визнання недійсним одностороннього правочину про розірвання договору, такий односторонній правочин є дійсним, а презумпція його правомірності у встановленому законом порядку не спростована.

Відтак, вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" вилучати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк", об`єкт лізингу - автомобіль загальний легковий седан Peugeot, моделі 301, 20221 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 з усіма приналженостями (в т.ч. свідоцтво про державну реєстрацію предмета лізингу, комплект ключів, комплект державних реєстраційних номерів, сервісна книжка, інструкція по експлуатації) в тому числі, на підставі виконавчого напису нотаріуса, а також вчиняти інші дії, спрямовані на обмеження законних прав лізингоодержувача щодо володіння та користування об`єктами лізингу, в тому числі, переоформлення його на третіх осіб, за своєю суттю є фактично тотожними позовним вимогам ТОВ "Оазіс Парк" (про визнання недійсним одностороннього розірвання Договору), оскільки фактично визнають недійсність одностороннього правочину про розірвання Договору відповідачем, надаючи можливість позивачу надалі володіти і користуватись об`єктами лізингу, не зважаючи на факт несплати лізингових платежів, який став однією із підстав одностороннього розірвання. Вжиття таких заходів забезпечення позову суперечить положенню частини 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої тотожність позовних вимог заходам забезпечення позову має наслідком відмову в задоволенні такої заяви.

Також колегія суддів наголошує, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними та не порушувати права та законні інтереси інших сторін спору. Однак, враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, заявлені позивачем заходи забезпечення позову про заборону відповідачу вилучати об`єкт лізингу такими не є.

Позивачем також не надано суду доказів, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить в подальшому виконання рішення суду та ефективний захист прав та інтересів позивача у випадку задоволення позову.

Колегією суддів зазначає, що викладені у заяві про забезпечення позову мотиви носять умовний, гіпотетичний характер та не спростовують факт розумного ставлення власника (відповідача) до належного йому майна, вчинення адекватних дій, спрямованих на його збереження.

Враховуючи усе вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку стосовно того, що оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва від 16.06.2022 року у справі №910/4198/22 є обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права та за умов повного з`ясування обставин справи, а відтак не підлягає скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування заходів забезпечення позову в даному випадку не відповідають вимогам ч. 1 ст. 137 ГПК України та не сприяють ефективному захисту і відновленню порушених прав та інтересів заявника.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що доводи апеляційної скарги зокрема також стосуються обставин справи, які необхідно встановлювати під час розгляду справи по суті.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника, питання вичерпності висновків суду, позиція колегії суддів ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 271, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284, ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" на ухвалу господарського суду міста Києва від 16.06.2022 року у справі №910/4198/22 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.06.2022 року у справі №910/4198/22 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 16.06.2022 року по справі №910/4198/22.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 28.09.2022 року

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

Т.П. Козир