ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" вересня 2022 р. Cправа № 902/578/22

Господарський суд Вінницької області у складу судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Глобі А.С.

За участю представників:

позивача Ткаченко Р.Ю., довіреність №149/22 від 15.12.2021 (в режимі ВКЗ);

відповідача Бобко Т.Є., довіреність №007.2Др-19-1221 від 21.12.2021;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія" (вул. Московська, 32/2, БЦ "Сенатор", 18 поверх, м. Київ, 01010)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" (Хмельницьке шосе, буд. 23, м. Вінниця, 21036)

про стягнення штрафу в розмірі 150 611 336,04 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" про стягнення 150 611 336,04 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору купівлі-продажу природного газу №ВНЗ-Н-02-2019-270/1 від 19.03.2019, в частині не прийняття мінімального договірного обсягу.

Ухвалою суду від 06.07.2022 відкрито провадження у справі № 902/578/22 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 22 серпня 2022 року.

21.07.2022 на адресу суду засобами електронного зв`язку надійшла заява позивача №19/07/2022-1 від 19.07.2022 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яку задоволено ухвалою суду від 08.08.2022.

28.07.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позову заперечує.

03.08.2022 на адресу суду засобами електронного зв`язку від позивача надійшла відповідь на відзив

15.08.2022 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив.

На визначену судом дату в судове засідання 22.08.2022 з`явились представники сторін, представник позивача брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

В судовому засіданні за обопільної згоди представників сторін суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті (протокольна ухвала).

За наслідками судового засідання суд протокольною ухвалою постановив відкласти розгляд справи по суті на 14.09.2022 об 11:00 год.

На визначену судом дату в судове засідання 14.09.2022 з`явились представники сторін, представник позивача брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позові і відповіді на відзив та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав викладених у відзиві і запереченнях та просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 14.09.2022 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач у період з 01.05.2021 по 30.09.2021 включно прийняв 46 924 588,290 куб.метрів природного газу, що є меншим за мінімальний договірний обсяг природного газу визначений в Додатковій угоді №33 від 23.04.2021 до договору купівлі-продажу природного газу №ВНЗ-Н-02-2019-270/1 від 19.03.2019, який становить 244 000 000 куб.метрів. З урахуванням чого відповідач на думку позивача має понести відповідальність згідно з п.7.6 договору (в редакції Додаткової угоди №33 від 23.04.2021), а саме сплатити на корить продавця штраф у розмірі 10% від договірної вартості неприйнятої частини мінімального договірного обсягу природного газу.

Не сплата відповідачем в добровільному порядку розміру штрафу стала підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позову заперечує зазначаючи, що 01.11.2021 року між сторонами була укладена додаткова угода №38 до договору купівлі-продажу природного газу №ВНЗ-Н-02-2019-270/1 від 19.03.2019, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди припинити дію Договору. Після розірвання договору, на думку відповідача, відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, сторони звільнились від зобов`язань передбачених Договором, тому відповідач не зобов`язаний сплачувати на користь позивача штраф, що передбачений умовами розірваного Договору.

У відповіді на відзив позивач спростовує твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву зокрема зазначаючи, що відповідно до положень ч. 1 ст. 526, ч. 4 ст. 631 ЦК України та пунктів 7.6. та 7.7. Договору (в редакції Додаткової угоди №33 від 23.04.2021)відповідач зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 10% від договірної вартості неприйнятої частини мінімального договірного обсягу природного газу і закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач, поміж іншого зазначає про об`єктивну неможливість сплати штрафу в зв`язку з наявністю значних збитків через постачання природного газу побутовим споживачам по ціні, що не відповідала ринковій, погіршенням платіжної дисципліни споживачів, а також підвищення цін на ринку природного газу.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 березня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «РГК Трейдінг» (зміна назви на ТОВ "ЙЕ Енергія") (позивач, в договорі Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" (відповідач, в договорі Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу природного газу № ВНЗ-Н-02-2019-270/1 (далі Договір), згідно з яким, продавець зобов`язується передати покупцеві у 2019 році природний газ, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити його на умовах цього Договору (п. 1.1. Договору).

В подальшому, до Договору вносилися зміни, шляхом укладення додаткових угод.

Відповідно до пункту 2.1. Договору, з урахуванням додаткової угоди №33 від 23.04.2021, в період з 01 травня 2021 року по 30 квітня 2022 року (включно) продавець зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити природний газ в обсязі не менше 244 000 000 куб.метрів (надалі - Мінімальний договірний обсяг). Сторони визначили планові обсяги, які в сукупності становлять не менше Мінімального договірного обсягу, у періодах, визначених пунктом 2.1. Договору. Покупець зобов`язується замовити, прийняти природний газ в обсязі, не менше Мінімального договірного обсягу за цим Договором. У разі дострокового припинення Сторонами дії даного Договору, покупець зобов`язаний у будь-якому випадку прийняти і оплатити Мінімальний договірний обсяг до дати припинення дії даного Договору.

В період з 01 травня 2021 року по 30 вересня 2021 року (включно) позивача передав, а відповідач прийняв 46 924 588,290 куб.метрів природнього газу, що підтверджується обопільно підписаними актами приймання-передачі природного газу, які містяться в матеріалах справи (а.с. 52-64).

Крім того, обсяг прийнятого газу в зазначеному позивачем розмірі відповідачем не заперечується.

Вказаний прийнятий відповідачем обсяг природного газу, є меншим за Мінімальний договірний обсяг природного газу, визначений в п.2.1. Договору.

Водночас 30 вересня 2021 року відповідач надіслав позивачу лист, в якому зазначив про відсутність потреби в подальшому приймати від позивача обсяги газу, визначені Договором.

01 листопада 2021 року між сторонами укладено додаткову угоду №38 в пункті 1 якої сторони дійшли згоди 01 листопада 2021 року достроково припинити дію Договору купівлі-продажу природного газу № ВНЗ-Н-02-2019-270/1 від 19.03.2019. Пунктом 2 даної додаткової угоди зазначено, що решта умов Договору залишаються незмінними і обов`язковими для виконання Сторонами.

У відповідності до п.п. 7.7. Договору, в редакції додаткової угоди №33 від 23.04.2021, припинення дії або розірвання Договору до 30 квітня 2022 року не є підставою для звільнення сторін від відповідальності, встановленої Розділом 7 цього Договору.

Згідно з пунктом 7.6. Договору, в редакції додаткової угоди №33 від 23.04.2021, у випадку, якщо покупець в період з 01 травня 2021 року по 30 квітня 2022 року включно або до дати припинення дії Договору замовив та/або прийняв обсяг природного газу менше Мінімального договірного обсягу природного газу визначеного в абз. 23 п. 2.1. Договору, покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця штраф у розмірі 10% від договірної вартості неприйнятої частини Мінімального договірного обсягу природного газу за вказаний період поставки.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, неприйнята частина Мінімального договірного обсягу природного газу є різницею між Мінімальним договірним обсягом та фактично прийнятим обсягом газу та становить 197 075 411,710 куб. м.

Пунктом 7.6. Договору, в редакції додаткової угоди №33 від 23.04.2021, також передбачено, що договірна вартість неприйнятої частини Мінімального договірного обсягу природного газу за вказаний період поставки розраховується як добуток такої неприйнятої частини Мінімального договірного обсягу природного газу за період з 01 травня 2021 року по 30 квітня 2022 року включно та ціни газу за цей період визначеної відповідно до Розділу 5 Договору.

За п. 5.1.27 Договору, в редакції додаткової угоди №33 від 23.04.2021, ціна за 1 куб. м. природного газу з 01 травня 2021 року становить 7,6423200 грн.

Таким чином, відповідачу відповідно до п. 7.6. Договору, нараховано 150 611 336,04 грн штрафу (197 075 411,710 куб. м. х 7,64232 х 10% = 150 611 336,04).

Пункт 7.6. Договору також обумовлено, що у разі неприйняття покупцем договірних обсягів природного газу за окремі періоди поставки (місяці), що призводить до неможливості відбору Мінімального договірного обсягу природного газу до 30 квітня 2022 року або до дати припинення дії Договору, продавець має право в будь-який момент вимагати сплати штрафу в розмірі, зазначеному в цьому пункті Договору.

Так, позивач звернувся до відповідача з претензією, що містила вимогу про сплату зазначеної суми штрафу на рахунок позивача, однак, відповідач не виконав дану вимогу та не надав жодної відповіді на претензію позивача.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1. ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Водночас ч. 1 ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також ч. 1 ст. 610 ЦК України встановленого, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, відмовившись в односторонньому порядку від прийняття Мінімального договірного обсягу, відповідач допустив порушення зобов`язання, визначеного п. 2.1. Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК України до неустойки відноситься штраф, який в свою чергу обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Саме такий вид неустойки передбачений п. 7.6. Договору.

Також ч. 1 та ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Частиною 1 ст. 230 ГК України визначає, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором; при цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання.

Таким чином, штраф, передбачений п. 7.6.Договору, є таким видом штрафної санкції, що відповідає положенням чинного законодавства.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, з огляду на наведені вище положення законодавства та наявні порушення п. 2.1. та п. 7.6. Договору з боку відповідача, останній зобов`язаний сплатити на користь позивача штраф в розмірі 150 611 336,04 грн, а тому позовні вимоги заявлені позивачем є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Окрім того, господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів наведених позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, а також заперечень відповідача, оскільки їх оцінка не може мати наслідком спростування висновків, до яких дійшов господарський суд під час вирішення даного спору.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати пов`язані із сплатою судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" (Хмельницьке шосе, буд. 23, м. Вінниця, 21036, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія" (вул. Московська, 32/2, БЦ "Сенатор", 18 поверх, м. Київ, 01010, ) 150 611 336,04 грн. - штрафу та 868 350,00 грн. - витрат пов`язаних зі сплатою судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Примірник повного судового рішення надіслати на відомі суду адреси електронної пошти: позивача , відповідача .

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається відповідно до ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 26 вересня 2022 р.

Суддя Ігор МАСЛІЙ

віддрук. прим.:

1 - до справи