ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/432/22

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Торчинюк В.Г., при секретарі судового засідання Гупалюк О.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна метизна компанія"

до відповідача: Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція"

про стягнення заборгованості в сумі 565 015 грн 17 коп.

В засіданні приймали участь:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Тарасюта Наталія Володимирівна (поза межами залу).

Описова частина:

В липні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Західна метизна компанія" звернулося у Господарський суд Рівненської області із позовною заявою до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення в сумі 565 015 грн 17 коп.

Ухвалою суду від 05 липня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 918/432/22 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна метизна компанія" до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення в сумі 565 015 грн 17 коп. Визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 19 липня 2022 року.

15 липня 2022 року через відділ канцелярії представник відповідача подав заяву, в якій просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку із неотриманням позовної заяви з додатками, а також не закінчення строку на подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 19 липня 2022 року відкладено підготовче засідання на 30 серпня 2022 року.

11 серпня 2022 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник позивача подав клопотання про уточнення позовних вимог, в якому просив суд стягнути з відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на свою користь 506 352 грн. 00 коп. основного боргу, 71 287 грн. 12 коп.. інфляційного збільшення, 7 199 грн. 91 коп. 3% річних, а також витрати на професійну правничу допомогу та судового збору (10 000 грн. 00 коп. витрат позивача на професійну правничу допомогу та 6 780 грн. 19 коп. сплаченого судового збору).

30 серпня 2022 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник позивача подав клопотання про уточнення позовних вимог, в якому просить суд стягнути з відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на свою користь 506 352 грн. 00 коп. основного боргу, 75 330 грн. 59 коп. інфляційного збільшення, 7 199 грн. 91 коп. 3% річних, а також витрати на професійну правничу допомогу та судового збору (10 000 грн. 00 коп. витрат позивача на професійну правничу допомогу та 6 780 грн. 19 коп. сплаченого судового збору).

Ухвалою суду від 30 серпня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13 вересня 2022 року.

13 вересня 2022 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник відповідача подав заяву про відмову у стягненні адвокатських витрат, посилаючись на відсутність підтвердження наданих послуг, виконання робіт та іх вартості.

13 вересня 2022 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник позивача подав клопотання, до якого долучив підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу за договором про надання правової допомоги від 01 липня 2022 року № 03, а саме:

- копію договору про надання правової допомоги № 03 від 01 липня 2022 року;

- копія додатку № 1 від 01 липня 2022 року до договору про надання правової допомоги № 03 від 01 липня 2022 року;

- копія додатку 2 від 10 серпня 2022 року до договору про надання правової допомоги № 03 від 01 липня 2022 року;

- копія платіжного доручення № 1917 від 07 липня 2022 року.

У судовому засіданні 30 серпня 2022 року уповноважений представник позивача підтримав позов з урахуванням клопотання про збільшення розміру позовних вимог, у свою чергу відповідач заперечив проти позову в частині стягнення інфляційних втрат та відсотків річних.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Мотивувальна частина:

09 грудня 2021 року між ТОВ "Західна Метизна Компанія" (Постачальник) та ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Замовник), в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція", в особі генерального директора Павлишина Павла Яремовича, котрий діяв на підставі довіреності від 22.05.2019, зареєстрованої в реєстрі за № 822, був укладений договір поставки № 53-122-01-21-11532 за умовами якого Постачальник зобов`язався поставити і передати у власність Замовника певну продукцію, а Замовник, в свою чергу, зобов`язався оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до договору) (п. 1.1. Договору) (надалі договір, а.с. 8-10).

У відповідності до Закону України "Про публічні закупівлі", договір укладено за результатами тендеру (Ідентифікатор тендеру UA-2021-10-05-012946-b) з переможцем - компанією ТОВ "ЗАХІДНА МЕТИЗНА КОМПАНІЯ". Тендерна документація є публічною і розміщена на Веб-сайті https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2021-10-05- 012946-b.

Предметом поставки по даному договору є продукція: 44310000-6 Сітки металеві, яка передбачена специфікацією №1 до даного Договору (п.1.2. Договору).

Відповідно до п. 1.4. Договору, місцем виконання даного договору є місто Вараш Рівненської області.

Ціна продукції, що поставляється за цим Договором складає: 464525,00 грн., крім того ПДВ 92905,00 грн. (п. 2.1. Договору). Загальна сума Договору (вартість продукції) становить 557430,00 грн. (п. 2.2.)

Кількість продукції та ціна за одиницю продукції вказана у специфікації №1 (додаток №1) до даного договору.

Ціна на продукцію є остаточною і змінам не підлягає. (п. 2.4. Договору)

До ціни продукції включена вартість тари, упакування і маркування, страхування, доставка на склад РВ ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом" та інші понесені Постачальником витрати на умовах поставки DDP згідно "Інкотермс-2010" (п. 2.5. Договору).

Додатком 2 до Договору сторони погодили Технічну специфікацію (Додається).

Договором передбачено строк поставки даного товару - до 30.09.2021 року. Місце поставки продукції: 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом" (п.3.1. Договору).

Керуючись пунктами 8.1. - 8.6. Постачальник своєчасно здійснив поставку продукції належної якості та відповідної кількості та передав продукцію у власність покупця погодженому місці.

Факт здійснення поставки продукції засвідчується:

видатковою накладною №5 від 19 січня 2022 року;

товарно-транспортною накладною №Р5 від 19.01.2022 року форми №1-ТН;

Факт приймання продукції по якості засвідчується ярликом на придатну продукцію №1-3-4 від 24.01.2022 року.

19.01.2022 на підставі оформлених видаткових накладних постачальником оформлено та зареєстровано в ЄРПН податкову накладну на вартість поставленої продукції, яка зареєстрована.

Матеріалами справи стверджено, постачальник своєчасно та в повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання по договору.

У відповідності до п. 6.1. Договору, Оплата за поставлену продукцію здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії" за умови реєстрації Постачальником належним чином оформленої та незаблокованої податкової накладної в ЄРПН. Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Дата оформлення ярлика на придатну продукцію №1-3-4 це 24.01.2022 р.

Відтак строк оплати становить 45 календарних днів, що починає свій відлік з дня наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію, тобто з 25 січня 2022 року і закінчується 10 березня 2022 року.

Однак на даний час Покупець й досі не здійснив оплату 100% вартості отриманої продукції чим порушив свої зобов`язання за договором.

08 квітня 2022 року ТОВ "ЗАХІДНА МЕТИЗНА КОМПАНІЯ" звернулося до ВІДОКРЕМЛЕНОГО ПІДРОЗДІЛУ "РІВНЕНСЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ" ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" із претензією про сплату заборгованості, що виникла за Договором №53-122-01-21-11532 від 09.12.2021 на суму 506 352,00 грн. в тому числі ПДВ.

У відповідь на претензію, отримали лист від ВП "Рівненська АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" вих. №5839/001-юр від 26.04.2022 Інв.№543062 яким останнє повідомило, що визнає боргові зобов`язання по договору, та робить все можливе для здійснення оплати за поставлену продукцію.

Згідно Акту звірки взаємних розрахунків за період 09 грудня 2021 року по 07 квітня 2022 року між ТОВ "Західна метизна компанія" і ВП "Рівненська АЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" за договором №53-122-01-21-11532 від 09.12.2021 заборгованість Покупця перед Постачальником станом на 07 квітня 2022 року становить 506 352,00 грн.

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються постачання товару/продукції за договором поставки. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає порушеними свої права в частині своєчасної оплати отриманого відповідачем товару.

Як унормовано положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Частиною 1 статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 6 статті 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Згідно з нормами статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 525 ЦК України, та частини 6 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як було встановлено судом вище, позивачем поставлено для відповідача товар на суму 557 430 грн 00 коп, строк оплати на який настав, однак відповідач у визначені договором строки не здійснив оплату в повному розмірі, в результаті таких дій за відповідачем рахується заборгованість в сумі 506 352 грн 00 коп.

Також, враховуючи ту обставини що відповідачем основна заборгованість в розмірі 506 352 грн 52 коп. визнана, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з правилами статті 46 ГПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з правилами частини 4 статті 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З врахуванням вищенаведеного, приймаючи до уваги ті обставини що матеріалами справи стверджено поставку товару на суму позовних вимог про стягнення 506 352 грн 52 коп. Докази оплати вказаного товару в матеріалах справи відсутні, а зважаючи на визнання відповідачем заборгованості у вказаному розмірі, суд робить висновок, що позовні вимоги в частині вимог про стягнення 506 352 грн 52 коп. основного боргу підлягають до задоволення.

Крім того, через неналежне виконання умов договору відповідачем в частині розрахунку, позивач нарахував для відповідача інфляційні втрати в розмірі 75 330 грн 59 коп. за період з 11 березня 2022 року до 30 серпня 2022 року та три відсотка річних в сумі 7 199 грн 91 коп. за період з 11 березня 2022 року до 30 серпня 2022 року (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог).

Згідно з нормами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

А тому, враховуючи положення частини 2 статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Щодо заперечень відповідача в частині стягнення інфляційних втрат та три відсотка річних , з посиланням на ту обставину що Торгово-промисловою палатою України визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 року, суд зазначає таке.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022р. №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 року. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також згідно з положеннями ст. 218 ГК України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021р. у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Суд зазначає, що воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та набувати кошти. Більше того, держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни (зменшення податків, митних платежів тощо). Відповідач не надав доказів того, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

У пунктах 11.1.-11.5. договору сторони врегулювали, що вони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, що не залежать від волі сторони. Дія таких обставин автоматично продовжує термін дії даного договору. Сторони зобов`язані повідомити про настання або припинення вищезгаданих обставин не пізніше 3 днів у письмовій формі з моменту їх виникнення або припинення. Відповідним доказом наявності дії обставин непереборної сили та їх тривалості є Сертифікат Торгово-Промислової палати України згідно ЗУ "Про торгово-промислові палати України", чи інших компетентних органів. Неповідомлення чи несвоєчасне повідомлення про настання або зупинення дії обставин непереборної сили, позбавляють сторону права посилатися на них.

Однак в матеріалах справи немає ані доказів письмового повідомлення відповідачем позивача про форс-мажорні обставини, а ні доказів засвідчення Торгово-промисловою палатою України для Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" за його зверненням введення воєнного стану, як форс-мажорної обставини, що об`єктивно унеможливлює виконання підприємством зобов`язань за договором.

Відповідачем не надано суду будь-яких доказів, які би підтверджували скрутне фінансове становище саме відповідача.

З врахуванням наведеного, суд робить висновок про наявність правових підстав для задоволення вимог про стягнення 75 330 грн 59 коп. інфляційних втрат та 7 199 грн 91 коп. три процента річних.

Щодо заявлених судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 та п.1 ч.4 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір сплаченого судового збору згідно заявленої позивачем ціни позову складає 6 780 грн 19 коп.

Відповідно до норм статті 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач визнав наявну основну заборгованість до початку розгляду справи, суд вважає за необхідне повернути позивачу 50 % судового збору.

Отже судовий збір в розмірі 3 390 грн. 09 коп. має бути повернутий позивачу на підставі статті 130 ГПК України, решта судового збору в розмірі 3 390 грн 09 коп. покладається на відповідача.

Що стосується витрат позивача на правову допомогу, то суд при ухваленні рішення керувався таким.

В силу частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відтак до судових витрат. Порядок відшкодування витрат на правничу допомогу врегульовано статтею 126 Господарського процесуального кодексу України. Так, частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як свідчать матеріали справи, з метою отримання правової допомоги, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗАХІДНА МЕТИЗНА КОМПАНІЯ" звернулося до адвоката Заставного Юрія Івановича, про що було укладено відповідний Договір про надання правової

допомоги від 01.07.2022 року №03.

При цьому, до матеріалів справи долучено, копія свідоцтва про право Заставний Ю.І.. на зайняття адвокатською діяльністю серія ЧЦ№000352 від 29.03.2019 року, ордер на надання правової допомоги (із посиланням на відомості щодо адвоката) серія СЕ№1045388 від 01.07.2022 року.

Відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями статті 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Виходячи із системного аналізу положень частини восьмої статті 129, частини третьої статті 126 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Також, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У своїй постанові від 20 листопада 2020 року №910/13071/19, Верховний Суд звертає увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів з метою доведення надмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на спростування розміру таких витрат.

До заяви про відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу додано детальний опис наданих послуг, у якому відображено, вартість написання позову та складання документів в межах даної справи.

Такі суми, на думку суду, є співвідносними з обсягами наданих адвокатом послуг та складністю справи, співмірні з предметом цього спору, а тому суд не погоджується з твердженнями відповідача про те, що судові витрати позивача на правову допомогу не відповідають критеріям розумності.

За таких обставин суд дійшов висновку про співмірність заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а тому відсутні законні підстави для застосування частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України та зменшення розміру таких витрат.

Проаналізувавши наведені вище правові норми та матеріали справи у сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підляга до задоволення, та враховуючи, що в результаті неправильних дій відповідача, який не сплатив позивачу обумовлені договором кошти у встановлений строк, що призвело до необхідності позивачу звертатись до суду та нести додаткові витрати на сплату професійної правничої допомоги, суд, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати пов`язані із наданням професійної правничої допомоги в сумі 10 000 грн 00 коп. покладає на відповідача.

Керуючись статтями 129, 130, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (адреса місцезнаходження: Україна, 34400, Рівненська обл., м. Вараш ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАХІДНА МЕТИЗНА КОМПАНІЯ» (адреса місцезнаходження: Україна, 78355, Івано-Франківська обл., Снятинський р-н, село Новоселиця, ВУЛИЦЯ ЧЕРЕМШИНИ, будинок 26, ):

заборгованість за договором поставки №53-122-01-21-11532 від 09.12.2021р. в розмірі 506 352,00 грн. (п`ятсот шість тисяч триста п`ятдесят дві гривні 00 коп.) - основного боргу;

75330,59 грн. (сімдесят п`ять тисяч триста тридцять гривень 59 коп.) - інфляційних втрат;

7 199,91 грн. (сім тисяч сто дев`яносто дев`ять гривень 91 коп.) - штрафних санкцій,

10 000 грн 00 коп. понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу

3 390 грн 09 коп. сплаченого судового збору.

3. Постановити ухвалу якою повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Західна Метизна Компанія" (адреса місцезнаходження: Україна, 78355, Івано-Франківська обл., Снятинський р-н, село Новоселиця, вулиця Черемшини, будинок 26, ) з Державного бюджету України 3 390 грн 09 коп. сплаченого судового збору.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 23.09.2022 року.

Суддя Вадим Торчинюк

Надруковано 3 примірники:

1 - до справи

2 - Позивачу рекомендованим (33000, м. Рівне, вул. Млинівська 7);

3 - Відповідачу рекомендованим (34400, Рівненська обл., місто Вараш, мікрорайон Будівельників, б. 19, к. 5, кв. 60).