ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"26" вересня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/1667/22
Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135) в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (вул. Шабська, 81, м. Білгород-Дністровський, Одеська обл., 67700)

до відповідача: Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (вул. Шабська, 81, м. Білгород-Дністровський, Одеська обл., 67700)

про стягнення 12252,82 грн,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт", в якій просить суд сягнути з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 1074,88 грн основного боргу, 1433,14 грн пені, 1407,91 грн 3% річних та 8336,89 грн інфляційних нарахувань.

Позиції учасників справи

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на обставину порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору про надання послуг від 03.02.2021 №9-П-БДФ-21 в частині здійснення повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг, а також в частині невиконання обов`язку з погашення заборгованості, наявність якої було встановлено та стягнуто з відповідача на користь позивача відповідно до рішення Господарського суду Одеської області від 13.09.2021 у справі №916/1957/21, що набрало законної сили.

Відповідач відзив на позов і жодних доказів суду не надав, про розгляд справи був повідомлений належним чином, а отже справа згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України вирішується судом за наявними матеріалами. При цьому суд зауважує, що відповідач не повідомляв суду про наявність обставин, що перешкоджають йому брати участь у розгляді справи в умовах воєнного стану, запровадженого на території України або з інших підстав.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.07.2022 позовну заяву Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1667/22; ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами; роз`яснено сторонам про можливість подання відповідно до ч. 7 ст. 252 ГПК України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін; встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Обставини справи

03.02.2021 між позивачем (далі - адміністрація) та відповідачем (далі - підприємство) був укладений договір про надання послуг №9-П-БДФ-21 (а.с.68-69, т.1; далі - договір), згідно з п.п.1.1., 1.2. якого адміністрація згідно письмових заявок підприємства, якщо інше не передбачено додатком № 1 до договору, надає послуги за тарифами та переліком, що визначені у додатку №1 до договору, що є невід`ємною частиною договору, а підприємство приймає і оплачує послуги адміністрації. На підставі окремих письмових заявок підприємства адміністрація може надавати послуги підприємству, не передбачені додатком №1 до договору, в рамках даного договору, за вартістю, визначеною на підставі тарифів адміністрації за умови наявної попередньої оплати. В такому випадку в письмовій заявці зазначається згода підприємства на прийняття та оплату послуг згідно встановлених адміністрацією тарифів з посиланням на договір.

Відповідно до п.2.1. здавання адміністрацією послуг та приймання їх результатів підприємством оформлюється актом наданих послуг. Адміністрація щомісячно не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітним, складає та підписує акти наданих послуг у двох примірниках. Акт наданих послуг та рахунок адміністрація надає підприємству шляхом вручення під особистий підпис у відповідному журналі, з зазначенням дати отримання та ПІБ представника підприємства, який отримує такі документи або, за взаємною згодою, письмово направляє на адресу підприємства рекомендованим листом або цінним листом з описом вкладення. Адміністрація може надавати підприємству рахунки для оплати шляхом надсилання на електрону пошту підприємства за електронною адресою: .

Згідно з п.п.2.2., 2.3. договору розрахунки за надані послуги здійснюються підприємством згідно тарифів, зазначених у додатку № 1 до договору, в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок адміністрації щомісячно на підставі виставлених рахунків, але не пізніше 25-го числа місяця, наступного за звітним, згідно з підписаним актом наданих послуг, якщо інші умови оплати не передбачені додатком № 1 до договору. Банківську комісію у всіх випадках сплачує підприємство. Оплата послуг, що не передбачені додатком №1 до договору, які надаються підприємству на підставі окремих письмових заявок, здійснюється на умовах 100% попередньої оплати згідно виставленого рахунку на підставі наданої письмової заявки. Здавання адміністрацією послуг та приймання їх результатів підприємством здійснюється відповідно до п.2.1. договору.

Пунктом 2.7. договору передбачено, що у випадку, якщо в строк до 20 числа місяця наступного за місяцем, в якому було надане послуги, представник підприємства не з`являється до розрахункового центру адміністрації для отримання рахунків та актів надання послуг або протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня вручення адміністрація не отримує підписаний підприємством акт наданих послуг або його мотивовану відмову, послуги вважаються прийнятими з дотриманням всіх умов договору. При цьому сторони погоджуються, що датою прийняття послуг вважається дата підписання акту надання послуг адміністрацією.

Відповідно до п.4.3. договору у разі прострочення оплати за отримані послуги підприємство сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Відповідно до п.п.7.1., 7.2. договору він набирає чинності з моменту підписання його повноважними представниками сторін та діє до 31.12.2021 включно. Відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України сторони встановили, що умови даного договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладення, а саме з 01.01.2021. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Додатком №1 до договору сторони погодили перелік послуг, що надаються позивачем та їх вартість (а.с.70, т.1). Далі між сторонами були укладені додаткові угоди (а.с.72-74, т.1), якими сторони вносили зміни до переліку послуг, що надаються за договором та згідно з додатком №1.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.128-134, т.1), в липні 2021 року позивач звертався до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача про стягнення з останнього заборгованості за договором, яка рахувалась за період січень - квітень 2021 року та становила 45884,58 грн (а.с.128-134, т.1). Крім цього, у позовній заяві позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 2070,68 грн, 3% річних у розмірі 431,73 грн та інфляційні втрати у розмірі 1287,16 грн. Розрахунки спірних сум позивачем було здійснено по кожному акту окремо в межах загального періоду з 26.02.2021 до 06.07.2021.

Під час розгляду справи за вищевказаним позовом позивача господарським судом в межах справи №916/1957/21 було, зокрема, встановлено, що між сторонами були підписані наступні акти-приймання передачі наданих послуг на загальну суму 45884,58 грн: №18 від 31.01.2021 на суму 134,36 грн; №21 від 31.01.2021 на суму 700,60 грн; №25 від 31.01.2021 на суму 21326,02 грн; №32 від 31.01.2021 на суму 236,09 грн; №37 від 31.01.2021 на суму 2,64 грн; №71 від 28.02.2021 на суму 134,36 грн; №72 від 28.02.2021 на суму 19262,21 грн; №80 від 28.02.2021 на суму 870,14 грн; №84 від 28.02.2021 на суму 197,70 грн; №96 від 04.03.2021 на суму 2751,74 грн; №129 від 31.03.2021 на суму 134,36 грн; №146 від 30.04.2021 на суму 134,36 грн. Для здійснення відповідачем оплати вартості отриманих послуг згідно зазначених актів позивачем були виставлені відповідачу відповідні рахунки. Приймаючи до уваги, що відповідачем в порушення зобов`язань, прийнятих на себе за договором від 03.02.2021 №9-П-БДФ-21, не було оплачено вартості наданих позивачем послуг відповідно до вищевказаних актів, рішенням суду від 13.09.2021 у справі №916/1957/21 з відповідача на користь позивача було стягнуто основний борг у розмірі 45884,58 грн. Крім цього, встановивши вірність здійсненого позивачем розрахунку сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, які були здійснені по кожному акту окремо в межах періоду по 06.07.2021, судом було встановлено його вірність та обґрунтованість, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача було стягнуто також пеню у розмірі 2070,68 грн, 3% річних у розмірі 431,73 грн та збитки від інфляції у розмірі 1287,16 грн.

Рішення Господарського суду Одеської області від 13.09.2021 у справі №916/1957/21 набрало законної сили 05.10.2021, на примусове виконання якого 06.10.2021 судом був виданий відповідний наказ (а.с.141, т.1).

Як встановлено судом, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження погашення відповідачем заборгованості, стягнутої судом згідно з рішенням від 13.09.2021 у справі №916/1957/21.

У зв`язку з тим, що відповідач не сплатив заборгованість за надані позивачем послуги за договором у період січень - квітень 2021 року в розмірі 45884,58 грн, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача у цій справі на вказану суму боргу 3% річних в сумі 1384,06 грн, інфляційні втрати в сумі 8167,23 грн та пеню в сумі 1329,04 грн. Розрахунки спірних сум (а.с.123-127, т.1) позивачем було здійснено по кожному рахунку окремо в межах наступного періоду: 3% річних - з 07.07.2021 по 08.07.2022; інфляційні втрати за липень 2021 року - липень 2022 року; пеню в межах загального періоду з 07.07.2021 по 24.10.2021.

Крім цього, як встановлено судом, у період травень - грудень 2021 року позивачем було надано, а відповідачем прийнято послуги за договором на загальну суму 1074,88 грн, що підтверджується наявними у справі актами здачі-прийняття послуг (від 31.05.2021 №166 на суму 134,36 грн; від 30.06.2021 №184 на суму 134,36 грн; від 31.07.2021 №213 на суму 134,36 грн; від 31.08.2021 №234 на суму 134,36 грн; від 30.09.2021 №251 на суму 134,36 грн; від 31.10.2021 №268 на суму 134,36 грн; від 30.11.2021 №281 на суму 134,36 грн; від 31.12.2021 №294 на суму 134,36 грн), що підписані між сторонами, замовленнями покупця, рахунками та листами позивача (а.с.81-118, т.1).

Доказів здійснення відповідачем оплати вартості наданих послуг за вищевказаними актами матеріали справи не містять, при цьому між сторонами був підписаний акт звірки взаєморозрахунків за договором від 03.02.2021 №9-П-БДФ-21 (а.с.78, т.1), в якому останні погодили, що всього позивачем у 2021 році за договором були надані послуги на загальну суму 46959,46 грн, які відповідачем не оплачені. Отже, станом на час вирішення спору судом, заборгованість відповідача перед позивачем за отримані від останнього послуги за договором у період травень - грудень 2021 року становить 1074,88 грн, що підтверджується матеріалами справи, поясненнями позивача та не спростовано відповідачем.

Так, 07.02.2022 позивач звертався до відповідача із претензією від 04.02.2022 за № 133/12-01-09/Вих (а.с.75, т.1), в якій вимагав сплатити заборгованість по договору за надані позивачем у період травень - грудень 2021 року послуги на загальну суму 1074,88 грн.

Відповідач вищевказану претензію не задовольнив, кошти за отримані послуги не сплатив, у зв`язку з чим позивачем в межах цієї справи заявлено до стягнення з відповідача основний борг в сумі 1074,88 грн. Крім цього, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 23,85 грн, інфляційні втрати в сумі 169,66 грн та пеню в сумі 104,10 грн. Розрахунок спірних сум (а.с.119-122, т.1) позивачем здійснено по кожному місяцю окремо в межах загального періоду: 3% річних - з 29.06.2021 по 08.07.2022; інфляційних втрат з червня 2021 року по липень 2022 року; пеню за період з 08.07.2021 по 08.07.2022.

Законодавство, застосоване судом до спірних відносин

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Особливості припинення зобов`язань за правочинами щодо фінансових інструментів, вчиненими на організованому ринку капіталу та поза ним, встановлюються законодавством. Законом можуть бути встановлені випадки, коли припинення зобов`язань на певних підставах не допускається.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених зазначеним Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.2 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Позиція суду

Під час розгляду справи судом було встановлено, що матеріалами справи підтверджується обставина щодо наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за отримані у період травень - грудень 2021 року послуги за договором від 03.02.2021 №9-П-БДФ-в сумі 1074,88 грн, а отже позов позивача в цій частині вимог належить задовольнити.

У зв`язку з тим, що бездіяльність відповідача у вигляді несплати коштів за фактично отримані від позивача послуги суперечить вищевказаним нормам права та договору, позивачем правомірно нараховано до стягнення з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати на вищевказану суму боргу.

Крім цього, як було встановлено судом, станом на час вирішення спору у цій справі, відповідачем також не погашена заборгованість за отримані послуги по договору у період січень - квітень 2021 року у розмірі 45884,58 грн, наявність якої було встановлено та стягнуто з відповідача господарським судом в межах справи №916/1957/21. Так, з аналізу застосованих судом до спірних відносин норм статей 598, 599 ЦК України вбачається, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення, яке не припиняє грошового зобов`язання боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених статтею 625 ЦК України та договором сум до моменту повного погашення заборгованості. Таким чином, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача 3%, інфляційних втрат та пені, нарахування яких здійснено за загальний період з 07.07.2021, який не охоплений періодом у справі №916/1957/21, станом на 08.07.2022 та з дотримання вимог ч.6 ст.232 ГК України.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки спірних сум, які долучені до позовної заяви (а.с.119-127, т.1), суд встановив, що розрахунок сум 3% та пені є вірним, обґрунтованим та таким, що відповідає договору, а отже в цій частині вимоги позивача також слід задовольнити. Між цим, при перевірці розрахунку інфляційних втрат судом було встановлено, що вірною сумою інфляційних є 10049,11 грн, водночас, враховуючи положення ч.2 ст.237 ГПК України, сума інфляційних втрат підлягає стягненню з відповідача у розмірі, що заявлений позивачем - 8336,89 грн.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" слід задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача 1074,88 грн основного боргу; 1433,14 грн пені; 1407,91 грн 3% річних та 8336,89 грн інфляційних нарахувань.

Розподіл судових витрат

У відповідності до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, приймаючи до уваги задоволення в повному обсязі позовних вимог позивача, судовий збір в сумі 2481,00 грн слід покласти на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (вул. Шабська, 81, м. Білгород-Дністровський, Одеська обл., 67700, ) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (вул. Шабська, 81, м. Білгород-Дністровський, Одеська обл., 67700, ) борг в сумі 1074 /одну тисячу сімдесят чотири/грн 88 коп, пеню в сумі 1433 /одну тисячу чотириста тридцять три/грн 14 коп, 3% річних в сумі 1407 /одну тисячу чотириста сім/грн 91 коп, інфляційні втрати в сумі 8336 /вісім тисяч триста тридцять шість/грн 89 коп та судовий збір в сумі 2481 /дві тисячі чотириста вісімдесят одну/грн 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повний текст рішення складено 26 вересня 2022 р.

Суддя Д.О. Бездоля