ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2022 р. Справа№ 920/1374/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участі представників сторін:

від позивача: адвокат Кучменко С.В. (ордер серія ВМ № 1028864 від 27.08.2022, приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції);

від відповідача: адвокат Просвіркіна М.С. (ордер серія ВМ № 1026930 від 22.06.2022, приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області

на рішення Господарського суду Сумської області від 23.05.2022, (повний текст складено 02.06.2022)

у справі № 920/1374/21 (суддя Вдовенко Д.В.)

за позовом Фермерського господарства «Пінчук»

до Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області

про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог:

1.1. Позивач - Фермерське господарство «Пінчук», звернувся до Господарського суду Сумської області із позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області від 26.11.2021 про припинення Фермерському господарству Пінчук права постійного користування земельною ділянкою площею 49,2 га, яке було надане на підставі Державного акту на право постійного користування землею серія СМ 00338 від 23.03.1995, реєстраційний №21.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення було прийняте через систематичну несплату позивачем земельного податку, однак таке порушення на момент прийняття рішення не існувало. Земельний податок за 2019-2021 роки був сплачений позивачем. Затримка в оплаті земельного податку виникла у зв`язку з тим, що земельній ділянці не присвоєний кадастровий номер, який необхідно було вказувати у податковій звітності про сплату земельного податку.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції:

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.05.2022 позов задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано рішення Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області від 26.11.2021 про припинення Фермерському господарству «Пінчук» права постійного користування земельною ділянкою площею 49,2 га, яке було надане на підставі Державного акту на право постійного користування землею серія СМ 00338 від 23.03.1995 (за реєстровим № 21). Стягнуто з Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області на користь Фермерського господарства «Пінчук» 2270 грн. витрат по сплаті судового збору, 20 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги:

3.1. 27.06.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області на рішення Господарського суду Сумської області від 23.05.2022 у справі № 920/1374/21, в якій апелянт просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:

4.1. У поданій апеляційній скарзі апелянт зазначає, що систематична несплата земельного податку, як підстава прийняття рішення про припинення права постійного користування земельною ділянкою передбачена п. «д» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України.

4.2. Також, вказує на те, що здійснення повноважень, не включених до переліку, передбаченого ст. 33 закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в тому числі і припинення права постійного користування, відбувається виключно шляхом прийняття відповідного рішення на пленарному засіданні сесії ради. Спірне рішення прийнято на пленарному засіданні сесії Миколаївської селищної ради.

4.3. Апелянт зазначає, що систематична несплата земельного податку не фіксується державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель чи державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища, а контроль за сплатою земельного податку віднесено до повноважень податкових органів, отже порядок припинення права користування земельними ділянками, передбачений ст. 144 Земельного кодексу України до спірних правовідносин не застосовується.

4.4. Крім того, факт сплати податку не спростовує порушення у вигляді систематичної несплати земельного податку протягом 2019-2020 років, а навпаки свідчить про те, що всі посилання позивача на об`єктивну неможливість виконати обов`язок зі сплати земельного податку є безпідставними. Сплата позивачем штрафу, в свою чергу, свідчить про те, що він не заперечує факту вчинення правопорушення у вигляді систематичної несплати земельного податку та погоджується із застосуванням до нього штрафної санкції. Рішенням Миколаївської селищної ради не передбачено обов`язку селищної ради повідомляти зацікавлених осіб про розгляд.

4.5. В частині задоволених вимог про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу апелянтом жодних доводів в апеляційній скарзі не наведено.

5. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

5.1. 02.09.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

5.2. У поданому відзиві позивач зазначає, зокрема, що у зв`язку із відсутністю кадастрового номеру спірної земельної ділянки він в 2019-2020 роках не подавав звітність по земельному податку, а на підставі п. 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України встановлено звільнення особи від відповідальності за несвоєчасну сплату податку, в тому числі і земельного податку. При цьому на день прийняття спірного рішення відповідачем у позивача була відсутня заборгованість зі сплати земельного податку. Крім того, відповідач приймає оскаржуване рішення за несплату земельного податку в 2019-2020 роках, коли земельна ділянка перебувала в державній власності, а з 27.05.2021 у органів місцевого самоврядування з`явилось повноваження лише на вилучення земельних ділянок із постійного користування, яке встановлено п. «г» ст. 12, ст. 149 Земельного кодексу України та яка здійснюється за письмовою згодою землекористувача, а у разі незгоди - в судовому порядку. Також, вказує на те, що постанова Верховного Суду у справі № 924/856/20 прийнята при іншому матеріально-правовому регулюванні спірних правовідносин.

6. Розподіл справи:

6.1. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2022, матеріали апеляційної скарги Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області на рішення Господарського суду Сумської області від 23.05.2022 у справі № 920/1374/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Мальченко А.О.

6.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2022 зобов`язано Господарський суд Сумської області направити до Північного апеляційного господарського суду матеріали справи № 920/1374/21. Вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області на рішення Господарського суду Сумської області від 23.05.2022, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, відкладено до надходження матеріали справи № 920/1374/21 до Північного апеляційного господарського суду.

6.3. 12.07.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 920/1374/21.

6.4. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2022 відмовлено Миколаївській селищній раді Сумського району Сумської області у задоволенні заяви про відстрочення сплати судового збору. Апеляційну скаргу Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області на рішення Господарського суду Сумської області від 23.05.2022 у справі № 920/1374/21 залишено без руху та зазначено, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, Миколаївська селищна рада Сумського району Сумської області має право усунути недоліки, а саме надати до Північного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору.

6.5. 01.08.2022 від Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла заява № б/н від 01.08.2022, відповідно до якої скаржник, на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2022 надає суду докази сплати судового збору.

6.6. 02.08.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання апелянта про долучення доказу.

6.7. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.08.2022 відкрито апеляційне провадження у справі № 920/1374/21 за апеляційною скаргою Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області на рішення Господарського суду Сумської області від 23.05.2022, повідомлено учасників справи, що розгляд вказаної апеляційної скарги відбудеться 20.09.2022.

7. Інші процесуальні дії у справі:

7.1. 31.08.2022 від Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якому заявник просить "Постановити ухвалу про участь представника відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Сумської області або Сумського окружного адміністративного суду.

7.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2022 відмовлено Миколаївській селищній раді Сумського району Сумської області у задоволенні заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у зв`язку із відсутністю технічної можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції у визначених заявником судах.

7.3. 13.09.2022 до Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Сумського апеляційного суду або Сумського районного суду Сумської області.

7.4. 14.09.2022 до Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла заява позивача про розгляд справи в режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів.

7.5. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2022 заяву апелянта про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено, повідомлено учасників справи, що судове засідання 20.09.2022 відбудеться в режимі відеоконференції, проведення судового засідання в режимі відеоконференції доручено Сумському районному суду Сумської області.

7.6. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2022 заяву позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів задоволено.

7.7. 19.09.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява апелянта про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

7.8. В судовому засіданні 20.09.2022 представник апелянта підтримала подану апеляційну скаргу, просила її задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

7.9. Представник позивача в судовому засіданні 20.09.2022 проти апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

8. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи:

8.1. Рішенням виконавчого комітету Білопільської районної Ради народних депутатів Сумської області від 21.03.1995 № 35, відповідно до ст. 5 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство», для ведення селянського (фермерського) господарства, ОСОБА_1 у постійне користування було надано земельну ділянку площею 49,2 га ріллі із земель запасу Тучненської сільської Ради народних депутатів (а.с. 12).

8.2. На підставі зазначеного рішення, ОСОБА_1 був виданий державний акт на право постійного користування землею серії СМ 00338 від 23.03.1995 (а.с. 13-14).

8.3. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 22.03.1995 проведено державну реєстрацію створеного Пінчук С.І. Фермерського господарства «Пінчук».

8.4. Користувачем земельної ділянки площею 49,2 га є Фермерське господарство «Пінчук» і зазначена обставина не заперечується відповідачем.

8.5. Листом від 07.04.2021 Миколаївська селищна рада звернулася до Головного управління ДФС у Сумській області з проханням вжити заходів щодо перевірки правильності обчислення, своєчасності та повноти сплати ФГ «Пінчук» єдиного податку (а.с. 74).

8.6. Відповідач у листі зазначив, що на підставі державного акта серії СМ 00338 від 23.03.1995 року в постійному користуванні фермерського господарства перебуває земельна ділянка площею 49,2 га, яка розташована на території Миколаївської селищної територіальної громади; ФГ «Пінчук» є платником єдиного податку четвертої групи. Показник нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь (рілля, перелоги) в Сумській області становить 26793 грн/га; розмір єдиного податку, який повинен бути сплачений ФГ «Пінчук» визначається наступним чином: 49,2 га х 26793 грн/га х 0, 0095 та становить за звітний період (рік) 12523 гривні. Разом з тим, ФГ «Пінчук» сплачено єдиний податок в наступних розмірах: 2018 рік - 15,8 тисяч гривень, 2019 рік - 6,2 тисяч гривень, 2020 рік - 1,6 тисяч гривень. Зважаючи на те, що ні об`єкт оподаткування, ні нормативно-грошова оцінка, ні ставка податку за період з 2018 - 2020 роки не змінювалися, наявні підстави вважати, що ФГ «Пінчук» неправильно обчислено суму єдиного податку, що підлягає сплаті.

8.7. У відповідь на лист відповідача, у листі від 11.05.2021, Головне управління ДПС у Сумській області повідомило, що ФГ «Пінчук» не подало на 2019-2021 роки загальної та звітної податкових декларацій, додатків до них, відповідно не підтвердило статус платника єдиного податку четвертої групи. З 2019 року ФГ «Пінчук» перебуває на загальній системі оподаткування та є платником податку на прибуток (а.с. 75-76).

8.8. Листом від 05.07.2021 Миколаївська селищна рада звернулася до Головного управління ДПС у Сумській області з проханням надати інформацію чи здійснювалося ФГ «Пінчук» нарахування земельного податку за 2019-2021 роки; якщо здійснювалося, то в якому розмірі, та чи сплачено його в повному обсязі та своєчасно, якщо не нараховано - то з яких підстав (а.с. 77).

8.9. Листом від 15.07.2021 Головне управління ДПС у Сумській області повідомило, що ФГ «Пінчук» здійснює господарську діяльність з використанням земельної ділянки площею 49,2 га, яка згідно Державного акта на право постійного користування землею серії СМ 00338 від 23.03.1995 року перебуває в постійному користуванні фермерського господарства. Платник з 01.01.2019 року перебуває на загальній системі оподаткування та є платником земельного податку з юридичних осіб. Грошове зобов`язання зі сплати земельного податку з юридичних осіб за 2019 рік узгоджено податковою декларацію з плати за землю №4089 від 08.07.2021 в сумі 8 253,92 грн., за 2020 рік №4090 від 08.07.2021 в сумі 16 507,84 грн., за 2021 рік №4085 від 08.07.2021 в сумі 16 507,84 грн. Узгоджене грошове зобов`язання земельного податку з юридичних осіб за 2019, 2020, 2021 роки в сумі 41 269,6 грн сплачено ФГ «Пінчук» 08.07.2021 в повному обсязі. Податковий борг відсутній (а.с. 78).

8.10. Листом від 13.08.2021 Миколаївська селищна рада звернулася до Головного управління ДПС у Сумській області з проханням проінформувати, на якій підставі до ФГ «Пінчук» не застосовано штрафних санкцій за несвоєчасне подання декларацій за 2019 та 2020 роки (а.с. 81).

8.11. Листом від 15.09.2021 Головне управління ДПС у Сумській області повідомило відповідача, що за несвоєчасне подання податкових декларацій з плати за землю за 2019 - 2020 роки до ФГ «Пінчук» застосовано штрафну санкцію згідно акту перевірки №4581/А/18-28-04-05/21128247 від 13.09.2021, яка станом на 15.09.2021 сплачена платником (а.с. 82).

8.12. Рішенням Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області від 26.11.2021, зважаючи на систематичну несплату протягом 2019-2020 років земельного податку, та з метою запобігання втратам місцевого бюджету, відповідно до статей 10, 14, 265, 269, 270, 281, 285-287 Податкового кодексу України, статті 64 Бюджетного кодексу України, п. «д» ч. 1 ст. 141, ст. 206 Земельного кодексу України, керуючись п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», припинено Фермерському господарству «Пінчук» право постійного користування земельною ділянкою площею 49,2 га, наданою на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії СМ 00338 від 23.03.1995 року, за реєстровим № 21, через систематичну несплату земельного податку (а.с. 18).

8.13. У рішенні викладені такі обставини: Миколаївська селищна рада Сумського району Сумської області, розглянувши пропозицію Миколаївського селищного голова Пінчук С.І., враховуючи рекомендації постійних комісій з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища та з питань планування, бюджету, фінансів та соціально - економічного розвитку, листи ГУ ДПС України у Сумській області від 11.05.2021 року №5997/5/18-28-18-10, від 15.07.2021 року №9528/5/18-28-18-10-20, від 15.09.2021 № 12235/5/18-28-04-05-13 встановила, що у постійному користуванні Фермерського господарства «Пінчук» () на підставі державного акта на право постійного користування землею серії СМ 00338 від 23.03.1995 року, за реєстровим № 21 перебуває земельна ділянка площею 49,2 га; з 2019 року ФГ «Пінчук», перебуває на загальній системі оподаткування, є платником податку за землю; 08.07.2021 року ФГ «Пінчук» сплачено земельний податок: за податковий період - 2019 рік в сумі 15682,45 гривень, за податковий період -2020 рік в сумі 9079,31 гривень, а за податковий період -2021 рік в сумі 16507,84 гривень; за несвоєчасне подання податкових декларацій з плати за землю за 2019-2020 роки до ФГ «Пінчук» 13.09.2021 року застосовано штрафну санкцію.

9. Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносин:

9.1. Спірні правовідносини між сторонами пов`язані із правомірністю прийняття відповідачем рішення від 26.11.2021 про припинення права постійного користування позивача земельною ділянкою площею 49,2 га, наданою на підставі державного акта на право постійного користування землею серія СМ 00338 від 23.03.1995, за реєстровим № 21 через систематичну несплату земельного податку.

9.2. З матеріалів справи вбачається, не заперечується сторонами та підтверджується листом Головного управління ДПС у Сумській області № 9528/5/18-28-18-10-20 від 15.07.2021 той факт, що позивачем грошове зобов`язання земельного податку за 2019-2021 роки в сумі 41 269,60 грн сплачено 08.07.2021 (а.с. 78).

10. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

10.1. Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що право землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених ст. 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним.

10.2. Також, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, земельний податок за 2019-2021 роки був сплачений позивачем у повному обсязі 08.07.2021.

10.3. В той же час, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині застосування до спірних правовідносин ст. 144 Земельного кодексу України в контексті наявності повноважень відповідача на прийняття оскаржуваного рішення про припинення права постійного користування.

10.4. Відповідно до ст. 144 Земельного кодексу України (в редакції, чинній станом на день ухвалення спірного рішення відповідачем) у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель чи державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища складає протокол про адміністративне правопорушення, накладає на особу, яка допустила правопорушення, адміністративне стягнення та видає цій особі припис про його усунення у 30-денний строк. У разі якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку припис державного інспектора щодо припинення правопорушення, державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель чи державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища накладає на таку особу адміністративне стягнення відповідно до закону та повторно видає припис про припинення правопорушення та усунення його наслідків у 30-денний строк. У разі неусунення наслідків порушення земельного законодавства у 30-денний строк орган державного контролю за використанням та охороною земель або орган державного контролю за охороною навколишнього природного середовища звертається до суду з позовом про: розірвання договору оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки або договору про встановлення земельного сервітуту; припинення права постійного користування земельною ділянкою.

10.5. Таким чином, положеннями статті 144 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент прийняття відповідачем спірного рішення, визначено порядок припинення права користування земельними ділянками, які використовуються з порушенням земельного законодавства, який передбачає три стадії процедури припинення права користування земельними ділянками, які випливають одна з одної та є нерозривно пов`язаними, оскільки звернення до суду із позовом про припинення права постійного користування земельною ділянкою здійснюється у 30-денний строк у разі не усунення наслідків порушення земельного законодавства за результатами накладення адміністративного стягнення державним інспектором.

10.6. У підпункті 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України зазначено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

10.7. В той же час відповідно до підпункту 41.1.1 пункту 41.1. статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

10.8. Як роз`яснено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі 924/856/20 контроль за сплатою земельного податку (оскільки позивач є постійним землекористувачем) віднесено до повноважень податкових органів. Тому застосування порядку припинення права користування земельними ділянками, передбаченого частинами першою, другою статті 144 Земельного кодексу України (в частині виявлення порушення та надання вказівок для його усунення) до спірних правовідносин є помилковим, оскільки систематична несплата земельного податку не фіксується державним інспектором сільського господарства чи державним інспектором з охорони довкілля.

10.9. Отже, враховуючи те, що несплата земельного податку не фіксується державними інспекторами та відповідно ч. 1-2 ст. 144 Земельного кодексу України не застосовується у разі несплати земельного податку, відповідно застосування ч. 3 ст. 144 Земельного кодексу України не здійснюється.

10.10. При цьому як визначено у ст. 143 Земельного кодексу України (в редакції, чинній станом на день ухвалення спірного рішення відповідачем) примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені приписами органів, що здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; ґ-1) примусового звернення стягнень на право емфітевзису, суперфіцію за зобов`язаннями особи, яка використовує земельну ділянку на такому праві.

10.11. За наявності підстав, передбачених ст. 141 ЗК, припинення права користування земельною ділянкою проводиться у загальному порядку - за рішенням компетентного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування.

10.12. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 22.06.2021 у справі № 924/856/20.

10.13. При цьому до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: вилучення земельних ділянок комунальної власності із постійного користування відповідно до цього Кодексу (п. «г» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення).

10.14. Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

11. Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

11.1. Колегія суддів погоджується із аргументами апелянта, що систематична несплата земельного податку є підставою для позбавлення права постійного користування земельною ділянкою, оскільки згідно із п. «д» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України (в редакції, чинній станом на день ухвалення спірного рішення відповідачем) підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

11.2. Разом з тим, спірні правовідносини в частині несплати позивачем земельного податку мали місце протягом 2019-2020 р.р. При цьому вся сума заборгованості по сплаті земельного податку за означений період була повністю погашена позивачем 08.07.2021, тобто до прийняття спірного рішення відповідача про позбавлення права постійного користування (26.11.2021), про що свідчить лист Головного управління ДПС у Сумській області від 15.07.2021 № 9528/5/18-28-18-10-20 (а.с. 78).

11.3. З викладеного вбачається, що станом на 26.11.2021 у позивача була відсутня будь-яка заборгованість зі сплати земельного податку за 2019-2020 р.р., у зв`язку з чим підстав для позбавлення права постійного користування фактично не існувало.

11.4. Громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом. Така позиція відповідає висновку, викладеному у рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005.

11.5. Також, колегія суддів приймає твердження апелянта в частині того, що порядок припинення права користування земельними ділянками, передбачений ст. 144 Земельного кодексу України, до спірних правовідносин не застосовується.

11.6. В той же час, враховуючи ту обставину, що станом на 26.11.2021 (день прийняття спірного рішення відповідачем) заборгованості по сплаті земельного податку за 2019-2020 р.р. за позивачем не існувало, прийняте спірне рішення про позбавлення останнього права постійного користування земельною ділянкою є необґрунтованим. Факт сплати позивачем податку та штрафу не може бути підставою для позбавлення права постійного користування земельною ділянкою за відсутності боргу по сплату земельного податку станом на день прийняття рішення про позбавлення такого права.

11.7. В частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн апелянтом не наведено обґрунтувань у поданій апеляційній скарзі. При цьому матеріалами справи підтверджується факт понесення позивачем таких витрат, а саме до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги від 12.12.2021, укладений між адвокатом Кучменко С.В. та ФГ «Пінчук», акт про надання правової допомоги від 16.12.2021, акт про надання правової допомоги від 20.05.2022 (а.с. 36-38, 173).

11.8. Вивчивши надані документи колегія суддів доходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, їх співмірність із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

11.9. Решта аргументів викладених учасниками справи не входять до предмету доказування в даній справі, ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи.

12. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду:

12.1. Відповідачем порушено права та інтереси позивача в частині прийняття рішення про позбавлення права постійного користування земельною ділянкою за відсутності підстав, визначених п. «д» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України.

13. Посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції:

13.1. Стаття 2 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) визначає, що «Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.»

13.2. Згідно ч. 1 ст.5 ГПК України: «Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.»

13.3. Відповідно до ч.1 ст. 14 ГПК України: «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

13.4. При оцінці доказів суд керувався статтями 79 та 86 ГПК України, згідно яких «Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.», «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.»

13.5. Відповідно до статті 269 ГПК України: « 1. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

2. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

3. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

4. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

5. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.»

13.6. До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: вилучення земельних ділянок комунальної власності із постійного користування відповідно до цього Кодексу (п. «г» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення).

13.7. Як визначено у ст. 143 Земельного кодексу України (в редакції, чинній станом на день ухвалення спірного рішення відповідачем) примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені приписами органів, що здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; ґ-1) примусового звернення стягнень на право емфітевзису, суперфіцію за зобов`язаннями особи, яка використовує земельну ділянку на такому праві.

13.8. За приписами статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

13.9. У підпункті 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України зазначено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

13.10. Відповідно до підпункту 41.1.1 пункту 41.1. статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

13.11. Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи зокрема відносяться витрати понесені учасником справи на отримання професійної правничої допомоги.

13.12. Частиною 4 статті 129 ГПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

13.13. Згідно зі статтею 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

13.14. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

13.15. Для цілей судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (1); розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (2).

13.16. За статтею 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), що подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

13.17. Частинами 3 - 6 статті 126 ГПК України визначено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

13.18. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) (1); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (2); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (3); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (4).

13.19. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. (ч.1 та 4 ст. 11 ГПК України).

13.20. Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

13.21. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.(ч. 4 ст. 236 ГПК України)

13.22. Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів.

14. Висновки Північного апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги:

14.1. Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи в частині застосування положення ст. 144 Земельного кодексу України до спірних правовідносин. Разом з тим, за результатами розгляду справи дійшов вірного по суті висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

14.2. Рішення Господарського суду Сумської області від 23.05.2022 у справі № 920/1374/21 змінити шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

14.3. Апеляційну скаргу Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області на рішення Господарського суду Сумської області від 23.05.2022 у справі № 920/1374/21 задовольнити частково.

15. Розподіл судових витрат:

15.1 Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись п. 3, 4 ст. 13, ст.ст. 74, 86, 129, 207,236, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277, 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області на рішення Господарського суду Сумської області від 23.05.2022 у справі № 920/1374/21 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 23.05.2022 у справі № 920/1374/21 змінити шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

3. В іншій частині рішення Господарського суду Сумської області від 23.05.2022 у справі № 920/1374/21 залишити без змін.

4. Судові витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на Миколаївську селищну раду Сумського району Сумської області.

5. Справу № 920/1374/21 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.09.2022.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

А.О. Мальченко