РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.10.2022Справа № 910/5500/22

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, справу за позовом Державної акціонерної холдингової компанії «Артем» (04050, місто Київ, ВУЛИЦЯ МЕЛЬНИКОВА, будинок 2/10) до фізичної особи Степанова Андрія Володимировича ( АДРЕСА_1 ) про стягнення 26998,42 грн,

без повідомлення (виклику) сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05.07.2022 на адресу Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державної акціонерної холдингової компанії «Артем» до фізичної особи Степанова Андрія Володимировича про стягнення 26998,42 грн та була передана 06.07.2022 судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить суд стягнути з Степанова Андрія Володимировича на користь Державної акціонерної холдингової компанії «Артем» заборгованість за Договором №484/19-ЕН від 01.03.2019 в розмірі 26998,42 грн, з яких: 14 867,20 грн - основний борг, 6329,87 грн - пеня, 4693,20 грн - інфляційні нарахування та 1108,15 грн - 3% річних.

Позовні вимогу обґрунтовані наступним.

Між позивачем (виконавець за договором) та ФОП Степановим Андрієм Володимировичем (споживач за договором) був укладений Договір №484/19-ЕН від 01.03.2019 року про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (далі - Договір). На виконання умов Договору позивачем були виставлені рахунки на відшкодування (оплату) комунальних послуг, однак відповідач свого обов`язку щодо повної та своєчасної оплати за надані комунальні послуги як балансоутримувач не виконав. У зв`язку з припиненням підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем Степанова Андрія Володимировича, останній умови договору не виконав, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Судом для встановлення зареєстрованого місця проживання Степанова Андрія Володимировича до Департаменту з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації було направлено запит з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб до органу державної влади, підприємства, установи, організації, закладу щодо доступу до персональних даних.

21.07.2022 року через загальний відділ діловодства суду від Департаменту з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації надійшла інформація щодо місця реєстрації Степанова Андрія Володимировича , а саме останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини 2 цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Відповідно до положень статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини 1 статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини 1 статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18 та від 09.10.2019 у справі № 127/23144/18, а також у постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.10.2020 у справі № 922/4147/19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2022 було встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, а також для подання всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову; забезпечити направлення позивачу копії відзиву на позов та доданих до нього документів; визначено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив, а позивачу встановлено строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву.

Також, відповідача було попереджено, що у разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини другої ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Частиною п`ятою ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог статті 120 цього Кодексу.

Ухвала про відкриття провадження у справі № 910/5500/22 від 19.07.2022 була надіслана на адреси учасників справи рекомендованим листом та вручена їх представникам, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення позивачу та відповідачу.

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

01.02.2019 між Державною акціонерною холдинговою компанією "Артем" (орендодавець) та фізичною особою - підприємцем Степановим Андрієм Володимировичем (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна №067-57/2019 (надалі - Договір оренди), у відповідності до п.п. 1.1, 1.3 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, а саме: приміщення №14,16, 36 на четвертому, шостому поверсі (корпус 14), загальною площею 89,4 кв. м., розташованого за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, 2/10 (далі - майно), з метою розміщення офісу.

Згідно п. 2.1 Договору оренди орендар вступає у строкове платне користування майном з дати підписання сторонами акту приймання-передачі майна, який підписується сторонами у строк до десяти календарних днів з дати підписання цього договору і стає невід`ємною частиною договору.

Пунктом 3.1 Договору оренди передбачено, що орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату за користування майном наперед щомісячно до 10 числа оплачуваного місяця.

Вартість комунальних послуг, оплачених орендодавцем та отриманих орендарем, відшкодування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та плати за землю (земельного податку) в частині (пропорції) щодо майна, експлуатаційні витрати, інші витрати щодо утримання майна, здійснені орендодавцем, не включаються до складу орендної плати; Орендар зобов`язаний відшкодовувати (оплачувати) зазначені витрати (послуги) на підставі окремого договору, який сторони зобов`язуються укласти протягом десятьох календарних днів з дати підписання цього договору (п. 3.3 Договору оренди).

У пункті 3.4 Договору оренди сторонами погоджено, що орендна плата без урахування плати за землю за базовий місяць оренди становить 13 302,72 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 3.5 Договору оренди орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом автоматичного коригування орендної плати за попередній місяць на розрахований державним органом статистики індекс інфляції. В разі якщо індекс інфляції становить менше 100,0% розмір орендної плати за користування майном коригуванню не підлягає.

У разі користування майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяця оренди) орендна плата розраховується подобово і сплачується за фактичну кількість днів оренди майна (п. 3.6 Договору оренди).

Пунктом 9.6 Договору оренди визначено, що за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю неустойку - пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості.

Цей договір вступає в дію з моменту його укладення та діє до 01.01.2022 (включно) в частині оренди (користування майном орендарем), а в частині повернення майна орендодавцеві, виконання грошових зобов`язань, відповідальності за порушення - до повного виконання (п. 10.1 Договору оренди).

Згідно п. 10.2 Договору оренди, договір може бути розірваний достроково за ініціативою орендодавця. При цьому, орендодавець повинен сповістити орендаря не пізніше ніж за три місяці до дати розірвання договору, також договір може бути достроково розірвано орендодавцем в односторонньому порядку у разі невиконання орендарем своїх зобов`язань.

01.02.2019 Державною акціонерною холдинговою компанією "Артем" було передано, а фізичною особою - підприємцем Степановим Андрієм Володимировичем прийнято в оренду у належному технічному стані приміщення №14,16, 36 на четвертому, шостому поверсі (корпус 14), загальною площею 89,4 кв. м., розташованого за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, 2/10, що підтверджується актом приймання-передавання майна в оренду.

Також 01.03.2019 між Державною акціонерною холдинговою компанією "Артем" (виконавець) та фізичною особою - підприємцем Степановим Андрієм Володимировичем (споживач) укладено Договір №484/19-ЕН про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (надалі - Договір про відшкодування витрат на утримання майна), у відповідності до п. 1.1 якого виконавець забезпечує споживача: електричною енергією, опаленням, питною водою, водовідведенням, а також проводить (за необхідності) монтажно-налагоджувальні та інші роботи у орендованому чи взятому у лізинг приміщенні, а споживач зобов`язується отримати послуги та відшкодувати виконавцю витрати, пов`язані із наданням послуг згідно умов, викладених у цьому Договорі.

Межа забезпечення - електричної енергії та, за необхідністю, опалення, питної води, та надання послуг у вигляді водовідведення (господарсько-побутових стоків після їх нейтралізації до гранично допустимої концентрації, атмосферних опадів) встановлюється сторонами згідно з актом розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін (Додаток №2), що є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.2 Договору про відшкодування витрат на утримання майна).

Пунктом 2.4.3 Договору про відшкодування витрат на утримання майна передбачено, що споживач зобов`язаний сплачувати за платіжними вимогами (рахунками) за використані енергоносії або виконані роботи при їх наявності не пізніше останнього числа поточного місяця на підставі рахунку виконавця.

Розрахунковим періодом забезпечення енергоносіями вважається календарний місяць (п. 3.1 Договору про відшкодування витрат на утримання майна).

Перший розрахунковий період починається з дати підписання Договору (п. 3.2 Договору про відшкодування витрат на утримання майна).

Пунктом 4.4.3 Договору про відшкодування витрат на утримання майна передбачено, що у разі несплати платежів відповідно до п. 2.4.2 та 2.4.3 договору, споживач несе відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання такого платежу. Нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане, а нараховується за весь час існування боргу.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання та укладається на термін дії договору оренди, лізингу або іншого виду користування приміщенням та обладнанням (п. 5.1 Договору про відшкодування витрат на утримання майна).

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача про наявність у відповідача заборгованості з компенсації витрат за надання комунальних послуг (користування електричною енергією) у розмірі 14867,20 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 6329,87 грн., інфляційні нарахування у розмірі 4693,20 грн, 3% річних у розмірі 1 108,15 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з приписами ст.6, 627, 628, 638 Цивільного кодексу України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджено, що 01.02.2019 між Державною акціонерною холдинговою компанією "Артем" (орендодавець) та фізичною особою - підприємцем Степановим Андрія Володимировича (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна №067-57/2019.

Предметом вищевказаного договору було приміщення №14,16, 36 на четвертому, шостому поверсі (корпус 14), загальною площею 89,4 кв. м., розташованого за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, 2/10.

Передача вищевказаного майна відбулась на підставі акту приймання - передавання майна в оренду від 01.02.2019.

Позивач стверджує, що відповідач здійснював орендне користування спірними приміщеннями у період з 01.05.2019 по 30.12.2021.

Відповідно до п. 2.5 Договору оренди у разі припинення або розірвання цього договору, закінчення строку оренди орендар зобов`язаний повернути майно протягом трьох робочих днів. Майно вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання майна.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підписаного представниками та скріпленого печатками сторін акту приймання-передавання майна з орендного користування та не надання відповідачем будь-яких заперечень щодо факту користування орендованим майном в спірний період, суд прийшов до висновку, що відповідач є таким, що користувався орендованим згідно Договору оренди майном у період з 01.05.2019 по 30.12.2021.

Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 ст. 283 Господарського кодексу України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до частини першої ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 2 цієї статті визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що в певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

01.03.2019 між Державною акціонерною холдинговою компанією "Артем" та фізичною особою - підприємцем Степановим Андрієм Володимировичем укладено Договір №484/19-ЕН про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю у відповідності до п. 1.1 якого виконавець забезпечує споживача: електричною енергією, опаленням, питною водою, водовідведенням, а також проводить (за необхідності) монтажно-налагоджувальні та інші роботи у орендованому чи взятому у лізинг приміщенні, а споживач зобов`язується отримати послуги та відшкодувати виконавцю витрати, пов`язані із наданням послуг згідно умов, викладених у цьому Договорі.

Пунктом 2.4.3 Договору про відшкодування витрат на утримання майна передбачено, що споживач зобов`язаний сплачувати за платіжними вимогами (рахунками) за використані енергоносії або виконані роботи при їх наявності не пізніше останнього числа поточного місяця на підставі рахунку виконавця.

Розрахунковим періодом забезпечення енергоносіями вважається календарний місяць (п. 3.1 Договору про відшкодування витрат на утримання майна).

Перший розрахунковий період починається з дати підписання Договору (п. 3.2 Договору про відшкодування витрат на утримання майна).

Обсяг та вартість наданих відповідачеві комунальних послуг підтверджується наданими позивачем актами узгодження вартості комунальних послуг:

Акт від 29.03.2019 №489 узгодження вартості комунальних послуг за березень 2019 року на суму 141,43 грн.;

Акт від 28.06.2019 №972 узгодження вартості комунальних послуг за червень 2019 року на суму 961,79 грн.

Акт від 30.08.2019 №1290 узгодження вартості комунальних послуг за серпень 2019 року на суму 1403,54 грн.

Акт від 30.09.2019 №1449 узгодження вартості комунальних послуг за вересень 2019 року на суму 1704,26 грн.

Акт від 31.10.2019 №1609 узгодження вартості комунальних послуг за жовтень 2019 року на суму 1089,42 грн.

Акт від 29.11.2019 №1767 узгодження вартості комунальних послуг за листопад 2019 року на суму 3782,26 грн.

Акт від 31.12.2019 №1925 узгодження вартості комунальних послуг за грудень 2019 року на суму 1325,75 грн.

Акт від 31.01.2020 №151 узгодження вартості комунальних послуг за січень 2020 року на суму 2725,86 грн.

Акт від 28.02.2020 №304 узгодження вартості комунальних послуг за лютий 2020 року на суму 1732,89 грн.

Вищевказані акти були надіслані на адресу відповідача цінним листом з описом вкладення та отриманні відповідачем, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення.

Окрім того на підставі укладеного Договору №484/19-ЕН про відшкодування витрат позивачем були виставлені відповідачу рахунки на відшкодування наступних послуг:

Відшкодування витрат за спожиту теплову енергію за березень 2019 року на загальну суму 141,43 грн. (рахунок на оплату №1735 від 29 березня 2019 року);

Відшкодування витрат за спожиту електроенергію та за спожиту холодну воду за червень 2019 року на загальну суму 961,79 грн. (рахунок на оплату №3626 від 28 червня 2019 року);

Відшкодування витрат за спожиту електроенергію та за спожиту холодну воду за серпень 2019 року на загальну суму 1 403,54 грн. (рахунок на оплату №4879 від 30 серпня 2019 року);

Відшкодування витрат за спожиту електроенергію та за спожиту холодну воду за вересень 2019 року на загальну суму 1 704,26 грн. (рахунок на оплату №5383 від 30 вересня 2019 року);

Відшкодування витрат за спожиту електроенергію та за спожиту холодну воду за жовтень 2019 року на загальну суму 1 089,42 грн. (рахунок на оплату №6016 від 31 жовтня 2019 року);

Відшкодування витрат за спожиту електроенергію, за спожиту холодну воду та за спожиту теплову енергію за листопад 2019 року на загальну суму 3 782,26 грн. (рахунок на оплату №6816 від 29 листопада 2019 року);

Відшкодування витрат за спожиту електроенергію, за спожиту холодну воду та за спожиту теплову енергію за грудень 2019 року на загальну суму 1 325,75 грн. (рахунок №7340 від 31 грудня 2019 року);

Відшкодування витрат за спожиту електроенергію, за спожиту холодну воду та за спожиту теплову енергію за січень 2020 року на загальну суму 2 725,86 грн. (рахунок на оплату №637 від 31 січня 2020 року);

Відшкодування витрат за спожиту електроенергію, за спожиту холодну воду та за спожиту теплову енергію за лютий 2020 року на загальну суму 1 732,89 грн. (рахунок на оплату №1299 від 28.02.2020 року).

Отже, у відповідності до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, п.п. 1.2, 2.4.3 Договору про відшкодування витрат на утримання майна ФОП Степановим Андрієм Володимировичем зобов`язаний був компенсувати спожиті комунальні послуги загальною вартістю 14867,20 грн.

Доказів оплати заборгованості у вищезазначеному розмірі матеріали справи не містять, а відповідачем суду не надано.

В той час як матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" із письмовими мотивованими запереченнями щодо розрахунку обсягу та вартості таких послуг в порядку п. 3.5 Договору про відшкодування витрат на утримання майна.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення основного боргу в розмірі 14 867,20 грн.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Пунктом 4.4.3 Договору про відшкодування витрат на утримання майна передбачено, що у разі несплати платежів відповідно до п. 2.4.2 та 2.4.3 договору, споживач несе відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання такого платежу. Нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане, а нараховується за весь час існування боргу.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення оплати за Договором про відшкодування витрат на утримання майна, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню за період з 01.05.2019 по 20.06.2022 у загальному розмірі 6 329,87 грн.

Окрім того, оскільки відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 1108,15 грн та інфляційні втрати у розмірі 4693,20 грн.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховний Суд №910/12604/18 від 01.10.2019).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги позивача в цій частині також підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Стосовно 3% річних, суд дійшов висновку, що останній здійснено не вірно та за розрахунком суду, до стягнення з відповідача підлягає до стягнення 3% річних у розмірі 1106,96 грн в іншій частині слід відмовити.

Відповідно до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Пункт 3 частини другої ст. 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Частиною першою ст. 77 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість за отриманий товар.

Приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи Степанова Андрія Володимировича ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державної акціонерної холдингової компанії «Артем» (04050, місто Київ, ВУЛИЦЯ МЕЛЬНИКОВА, будинок 2/10, ідентифікаційний код 14307699) заборгованість у розмірі 26 997 (двадцять шість тисяч дев`ятсот дев`яносто сім) грн 20 коп. з яких: 14 867 (чотирнадцять тисяч вісімсот шістдесят сім) грн. 20 коп - основна заборгованість, 6329 (шість тисяч триста двадцять дев`ять) грн 87 коп. - пеня, 4693 (чотири тисячі шістсот дев`яносто три) грн 20 коп. 1106 (одна тисяча сто шість) грн. 96 коп. - 3% річних та судовий збір у розмірі 2480 (дві тисячі чотириста вісімдесят) грн 89 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому статею 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 03.10.2022

Суддя Владислав ДЕМИДОВ