РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.08.2022Справа № 910/18289/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Заїки О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Державної іпотечної установи

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

За участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Міністерство фінансів України

2. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

3. Національний Банк України

4. Кабінет Міністрів України

про визнання припиненим зобов`язання

Представники учасників справи:

від позивача: Качан В.В., Тодосієнко В.М. ;

від відповідача: Петренко Г.В.;

від третьої особи-1: Гуцева Л.О.;

від третьої особи-2: Шутов О.О.;

від третьої особи-3: Гузієнко Я.М.;

від третьої особи-4: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна іпотечна установа (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (далі - відповідач) про визнання припиненим з 18.11.2020 зобов`язання Державної іпотечної установи перед Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" щодо сплати суми номінальної вартості іменних відсоткових облігацій серії "В3" у кількості 536 шт.

з додатковим забезпеченням в бездокументарній формі, міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів (ISIN) UA, реєстраційний номер випуску 294/2/2013, дата реєстрації - 27.12.2013 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2021 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 20.12.2021, на підставі статті 50 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справу третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерство фінансів України.

24.11.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшла заява про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

30.11.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшла заява про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Національного банку України.

08.12.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника третьої особи Міністерства фінансів України надійшли письмові пояснення.

09.12.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив.

17.12.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника Національного банку України надійшло клопотання про залучення його до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

17.12.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Кабінету Міністрів України.

17.12.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли заперечення.

20.12.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

Представники позивача в підготовчому засіданні 20.12.2021 не заперечували щодо залучення Кабінету Міністрів України до участі у справу як третьої особи, заперечили щодо залучення Національного банку України.

Представник відповідача в підготовчому засіданні 20.12.2021 не заперечував щодо залучення Кабінету Міністрів України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України до участі у справу як третіх осіб.

Представник третьої особи Міністерства фінансів України в підготовчому засіданні 20.12.2021 не заперечував щодо залучення Кабінету Міністрів України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Представник третьої особи Міністерства фінансів України в підготовчому засіданні 20.12.2021 поклався на розсуд суду щодо залучення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Представник третьої особи Міністерства фінансів України в підготовчому засіданні 20.12.2021 заперечував щодо залучення Національного банку України до участі у справі як третьої особи.

Судом у підготовчому засіданні 20.12.2021 без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про задоволення клопотання представника відповідача та представника Кабінету Міністрів України та залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний Банк України та Кабінет Міністрів України.

Крім того, судом у підготовчому засіданні 20.12.2021 без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання до 26.01.2022.

06.01.2022 засобами зв`язку АТ "Укрпошта" до Господарського суду міста Києва від представника третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли письмові пояснення.

17.01.2022 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника третьої особи Національного банку України надійшли письмові пояснення, яких останній просив закрити провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

21.01.2022 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

24.01.2022 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

25.01.2022 засобами зв`язку АТ "Укрпошта" до Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи.

26.01.2022 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про зміну підстав позову.

Представник відповідача в підготовче засідання 26.01.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час підготовчого засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про відкладення від 20.12.2021.

Представник третьої особи Міністерства фінансів України в підготовче засідання 26.01.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час підготовчого засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про відкладення від 20.12.2021.

Представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних в підготовче засідання 26.01.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час підготовчого засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 554.

Представник третьої особи Кабінету Міністрів України в підготовче засідання 26.01.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час підготовчого засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 538.

Представник позивача не заперечував щодо відкладення підготовчого засідання.

Представник третьої особи Національного банку України не заперечував щодо відкладення підготовчого засідання.

Судом у підготовчому засіданні 26.01.2022 без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про задоволення клопотання про відкладення розгляду справи представника відповідача та представника третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та відкладено підготовче засідання на 14.02.2022.

Крім того, судом у підготовчому засіданні 26.01.2022 без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про відкладення вирішення питання щодо заяви про зміну підстав позову до встановлення фактичних обставин справи.

10.02.2022 засобами зв`язку АТ "Укрпошта" до Господарського суду міста Києва від третьої особи Кабінету Міністрів України надійшли письмові пояснення.

14.02.2022 підготовче засідання по справі № 910/18289/21 не відбулось, у зв`язку із перебуванням судді Літвінової М.Є. у відпустці.

17.02.2022 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли заперечення на клопотання про закриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 призначено підготовче засідання по № 910/18289/21 на 28.02.2022.

23.02.2022 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника третьої особи Кабінету Міністрів України надійшли письмові пояснення.

Водночас, указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб.

Відповідно до положень статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Рішенням Ради суддів України від 24.02.2022 № 9 запроваджено невідкладні заходи для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах воєнного стану. Зокрема, пунктом 2 вказаного рішення зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів рекомендовано оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

За наведених обставин призначене на 28.02.2022 підготовче засідання з розгляду справи № 910/18289/21 не відбулось з об`єктивних причин, що не залежать від суду.

04.04.2022 через електронну пошту Господарського суду міста Києва від представника третьої особи Національного банку України надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2022 призначено підготовче засідання по № 910/18289/21 на 30.05.2022.

27.05.2022 через електронну пошту Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Представник позивача в підготовче засідання 30.05.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час підготовчого засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 418.

Представник відповідача в підготовчому засідання 30.05.2022 заперечував щодо відкладення підготовчого засідання.

Представники третіх осіб Міністерства фінансів України та Кабінету Міністрів України в підготовчому засіданні 30.05.2022 не заперечували щодо відкладення підготовчого засідання.

Представники третіх осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України в підготовчому засіданні 30.05.2022 заперечували щодо відкладення підготовчого засідання.

Судом у підготовчому засіданні 30.05.2022 без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання третьої особи Національного банку України про закриття провадження у справі.

Також судом у підготовчому засіданні 30.05.2022 розглянуто заяву позивача про зміну підстав позову, прийнято її до розгляду, спір вирішується з її урахуванням.

Крім того, судом у підготовчому засіданні 30.05.2022 без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про задоволення клопотання представника позивача та відкладено підготовче засідання на 13.06.2022.

13.06.2022 через електронну пошту Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Представник позивача в підготовче засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням № 272.

Представник відповідача в підготовчому засіданні 13.06.2022 заявив усне клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, заперечував проти відкладення підготовчого засідання.

Представники третіх осіб Міністерства фінансів України та Кабінету Міністрів України в підготовчому засіданні 13.06.2022 не заперечували щодо відкладення підготовчого засідання.

Представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в підготовчому засіданні 13.06.2022 поклався на розсуд суду щодо вирішення питання про відкладення підготовчого засідання.

Представник третьої особи Національного банку України в підготовчому засіданні 13.06.2022 заперечував щодо відкладення підготовчого засідання.

Судом у підготовчому засіданні 13.06.2022 без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання.

Крім того, судом у підготовчому засіданні 13.06.2022 без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про відмову в усному клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.07.2022.

08.07.2022 через електронну пошту Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи "EasyCon".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2022 заяву Державної іпотечної установи про участь у судовому засіданні поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено.

В судовому засіданні 13.07.2022 судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про задоволення клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи та оголошено перерву на 03.08.2022.

03.08.2022 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

В судовому засіданні 03.08.2022 судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу повернути клопотання про долучення доказів представнику позивача без розгляду у зв`язку з відсутністю підтвердження надсилання копій документів іншим учасникам справи.

В судовому засіданні 03.08.2022 оголошено перерву на 10.08.2022.

Присутній у судовому засіданні 10.08.2022 представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представники відповідача та третьої особи заперечили проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні 10.08.2022, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.02.2013 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (Банк за договором) та Державною іпотечною установою (Клієнт за договором) укладено Договір банківського рахунку №26/995-070 (далі - Договір банківського рахунку), за умовами якого Банк відкриває Клієнту поточний рахунок у національній валюті № НОМЕР_1 та отримує плату за обслуговування рахунку згідно з тарифами банку на банківські послуги.

Відповідно п. 1.1. Договору банківського рахунку, Банк відкриває Клієнту поточний рахунок у національній валюті НОМЕР_1 (далі - Рахунок) та отримує плату за обслуговування Рахунку.

Відповідно до п.1.2 Договору банківського рахунку Банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта щодо перерахування відповідних сум з рахунків та проводити інші операції за рахунком у межах законодавства України.

За умовами Договору рахунку, Клієнт має право:

- Самостійно розпоряджатись грошовими коштами на Рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України, за винятком примусового списання грошових коштів та випадків накладання арешту, або тимчасового призупинення операцій по Рахунку, що здійснюється уповноваженими на це органами (п. 3.2.1. Договору рахунку).

- Вимагати своєчасного і повного здійснення розрахунків за його платіжними документами та надання інших обумовлених цим Договором послуг. За умовами Договору рахунку, Банк зобов`язується своєчасно здійснювати розрахункові операції Клієнта згідно з вимогами чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного банку України (п. 3.3.1 Договору рахунку).

-За розпорядженням Клієнта видати або перерахувати з Рахунку грошові кошти в день надходження до Банку відповідного розрахункового документа, за умови його подання в операційних час (п. 3.3.2 Договору рахунку).

Відповідно п. 3.3.6 Договору рахунку, Банк зараховує грошові кошти, що надійшли на Рахунок Клієнта, в день їх отримання, якщо під час проведення контролю за реквізитами розрахункових документів не виявлено розбіжностей, дата їх надходження збігається з датою валютування та призначення платежу відповідає вимогам законодавства України, за умови їх отримання Банком протягом операційного часу. При отриманні коштів після - операційного часу - зараховує їх не пізніше наступного робочого дня.

Пунктом 6.3. Договору встановлено, що Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань за цим Договором у випадку настання та дії обставин, що знаходяться поза межами контролю Сторін, та які сторони не могли передбачити або запобігти (обставини непереборної сили). До таких обставин за цим Договором належать військові дії, незалежно від факту оголошення війни, повстання, стихійні лиха, пожежі, рішення Повноважних державних органів України, та інші, віднесені законодавством України до обставин непереборної сили.

Згідно п. 6.3.3 i 6.3.4. Договору рахунку, у випадку настання обставин, визначених п. 6.3. цього Договору, строк виконання зобов`язань переноситься на термін дії таких обставин, але не більше як на один календарний місяць. Якщо обставини, визначені п. 6.3. цього Договору, будуть діяти більше одного календарного місяця, Сторони проводять переговори з метою з`ясування можливих варіантів виконання зобов`язань за цим Договором.

Договір банківського рахунку згідно п. 7.1 набуває чинності з моменту підписання та діє протягом одного року. У випадку відсутності заяви Банку/Клієнта про розірвання договору в термін 30 календарних днів до дати його припинення, термін дії цього договору вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах, якщо сторони не передбачили іншого.

У 2013 році Правлінням Державної іпотечної установи було прийнято рішення про закрите (приватне) розміщення облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3».

Відповідно до п. 4.2 Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 наведено параметри випуску облігацій, а саме:

- характеристика облігацій: серія «Z2» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «A3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «B3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «C3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «D3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням;

- кількість облігацій: 50 000 штук відсоткових іменних облігацій, у тому числі: серія «Z2» - 10 000 штук; серія «A3» - 10 000 штук; серія «B3» - 10 000 штук; серія «C3» - 10 000 штук; серія «D3» - 10 000 штук;

- номінальна вартість облігацій (серій «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3»): 100 000,00 грн.;

- загальна номінальна вартість випуску облігацій: 5 000 000 000,00 грн., в тому числі: серія «Z2» - 1 000 000 000,00 грн; серія «A3» - 1 000 000 000,00 грн; серія «B3» - 1 000 000 000,00 грн; серія «C3» - 1 000 000 000,00 грн; серія «D3» - 1 000 000 000,00 грн.

Пунктом 4.4. Проспекту емісії встановлено, що мета використання фінансових ресурсів, залучених від емісії облігацій ДІУ під державну гарантію відповідає статутній меті та предмету діяльності та полягає зокрема в рефінансуванні та кредитуванні іпотечних кредитів (банків і небанківських фінансових установ, які проводять діяльність з надання забезпечених іпотекою кредитів).

Джерелами погашення та виплати доходу за облігаціями ДІУ під державну гарантію будуть виступати кошти, отримані Емітентом в результаті статутної діяльності Установи після розрахунків з бюджетом та сплати інших обов`язкових платежів. Установа зобов`язується не використовувати кошти залучені від випуску облігацій ДІУ під державну гарантію, для формування і поповнення статутного капіталу Установи та покриття її збитків від статутної діяльності.

Відповідно до п.4.6.1. Проспекту емісії, облігації розміщуються шляхом закритого (приватного) продажу на території України серед інвесторів - 100 найбільших банків України, в переліку (п. 4.6.3. Проспекту емісії) яких є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

Згідно п. 4.9 Проспекту емісії погашення облігацій серії «ВЗ» здійснюється протягом одного банківського дня - 18 листопада 2020 року.

Погашення облігацій здійснюється за рахунок коштів емітента в національній валюті України - гривні - депозитарною установою, з якою власник облігацій уклав договір про обслуговування рахунку у цінних паперах.

Погашення облігацій у сумі їх номінальної вартості здійснюється на підставі даних реєстру власників облігацій, який складається Національним депозитарієм ПАТ «НДУ» на день, що передує даті погашення та видається на дату погашення.

Погашення облігацій здійснюється шляхом зарахування коштів, переказаних Установою на грошовий рахунок, відкритий Центральним депозитарієм ПАТ «НДУ» в Розрахунковому центрі, з подальшим переказом коштів з цього рахунку на рахунки депозитарних установ, з якими власники облігацій уклали договір про обслуговування рахунку у цінних паперах, з метою їх подальшого перерахування власникам облігацій.

Погашення облігацій здійснюється власниками облігацій серій «Z2», «АЗ», «Вз», «СЗ», «D3» з урахуванням діючого законодавства України.

Для пред`явлення облігацій для погашення власники таких облігацій переводять належні їм облігації з особистих рахунків у цінних паперах на рахунок Емітента в Центральному депозитарії ПАТ «НДУ» з 9 години до 11 години дня погашення облігацій.

Відповідно до п. 4.6.1. Проспекту емісії, облігації розміщуються шляхом закритого (приватного) продажу на території України серед інвесторів - 100 найбільших банків України, в переліку яких є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - Банк).

За змістом п.4.8 Проспекту емісії виплата відсоткового доходу здійснюється за рахунок коштів емітента в національній валюті депозитарною установою, з якою власник облігацій уклав договір про обслуговування рахунку у цінних паперах. Виплата відсоткового доходу за облігаціями здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок власника облігацій. Виплата відсоткового доходу за облігаціями здійснюється з періодичністю один раз на півроку. Виплата відсоткового доходу здійснюється на підставі реєстру власників, який складає Центральний депозитарій ПАТ «НДУ» на момент завершення операційного дня, що передує даті початку відповідної виплати (даті останньої виплати).

05 вересня 2014 року між Державною іпотечною установою (за договором - Емітент) та АТ «Дельта Банк» (за договором - Покупець) укладено Договір купівлі-продажу цінних паперів №ДД-750/2014 на придбання іменних відсоткових з додатковим забезпеченням облігацій серії «ВЗ», ISIN UA в кількості 4 500 шт. загальною вартістю 457 847 280,00 грн.

Між Державною іпотечною установою (за договором - Емітент) та АТ «Дельта Банк» (за договором - Покупець) укладено Договір купівлі-продажу цінних паперів №ДД-751/2014 від 08.09.20014 про придбання іменних відсоткових з додатковим забезпеченням облігацій серії «ВЗ», ISIN UA в кількості 4 500 шт. загальною вартістю 457 841 280,00 грн.

Між Державною іпотечною установою (за договором - Емітент) та АТ «Дельта Банк» (за договором - Покупець) укладено Договір купівлі-продажу цінних паперів №ДД-758/2014 від 09.09.20014 про придбання іменних відсоткових з додатковим забезпеченням облігацій серії «ВЗ», ISIN UA в кількості 1 000 шт. загальною вартістю 101 847 950,00 грн.

Відповідно до умов вищевказаних Договорів купівлі-продажу цінних паперів Емітент зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити іменні відсоткові з додатковим забезпеченням облігації серії «ВЗ», код ЦП (ISIN) UA.

Відповідно п. 2.4. Договорів купівлі-продажу цінних паперів Покупець зобов`язується оплатити загальну вартість ЦП, що передаються за цим Договором у власність Покупцю, в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Емітента № НОМЕР_1 в АТ «Дельта Банк», код установи банку 380236, код за до кінця операційного дня.

Як встановлено матеріалами справи, а саме, реєстром власників іменних цінних паперів № 23769 від 18.11.2020 відповідач є власником цінних паперів, емітованих позивачем, зокрема, іменних відсоткових облігацій підприємства серії «B3» в кількості 536 штук загальною номінальною вартістю 53 600 000, 00 грн.

Згідно з виписками відповідача (Банку):

- від 05.09.2014 вартість облігацій серії «ВЗ» в сумі 457 847 280,00 грн була зарахована на рахунок позивача НОМЕР_1 за договором купівлі-продажу облігацій №ДД-750/2014 від 05.09.2014;

- від 08.09.2014 вартість облігацій серії «ВЗ» в сумі 458 198 640,00 грн була зарахована на рахунок позивача НОМЕР_1 за договором купівлі-продажу облігацій №ДД-751/2014 від 08.09.2014;

- від 08.09.2014 вартість облігацій серії «ВЗ» в сумі 101 847 950,00грн. була зарахована на рахунок позивача НОМЕР_1 за договором купівлі-продажу облігацій №ДД-758/2014 від 09.09.2014.

23.04.2014 та 12.09.2014 між АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено: Договір застави облігацій Державної іпотечної установи № 132/04-14/ДІУ та Договір застави облігацій Державної іпотечної установи № 42/ДІУ (відповідно) на підставі яких облігації серії «АЗ» (з міжнародним ідентифікаційним номером (кодом) UА у загальній кількості 4 565 шт.), облігації серії «ВЗ» (з міжнародним ідентифікаційним номером (кодом) UА у загальній кількості 10 000 шт.) та облігації серії «СЗ» (з міжнародним ідентифікаційним номером (кодом) UА у загальній кількості 2 700 шт.), відповідно, були передані в заставу Національному банку України з метою забезпечення виконання зобов`язань АТ «Дельта Банк» перед Національним банком України за Кредитними договорами № 132/04-14/КТ від 23.04.2014 та № 42 від 12.09.2014.

11.11.2019 в рамках розгляду господарської справи № 910/6514/17 за позовом Національного банку України до АТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет застави - цінні папери: облігації Державної іпотечної установа серії ВЗ та СЗ (міжнародні ідентифікаційні номери цінних паперів № UА та № UА, відповідно) шляхом їх передачі у власність заставодавця - Національного банку України в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 42, Північним апеляційним господарським судом було постановлено ухвалу про затвердження мирової угоди від 01.10.2019, що укладена між Національним банком України, АТ «Дельта Банк» та АБ «Укргазбанк», та відповідно до умов якої в рахунок погашення заборгованості АТ «Дельта Банк» за Кредитним договором № 42 у власність Національного банку перейшли облігацій Державної іпотечної установи (серія ВЗ) з міжнародним ідентифікаційним номером UА (дата погашення 18.11.2020) в кількості 9464 штук.

На виконання зазначеної ухвали Північного апеляційного господарського суду, а також положень пунктів 7, 8 Мирової угоди, 21 листопада 2019 року облігації Державної іпотечної установи серії «ВЗ» у кількості 9 464 штук вибули із власності АТ «Дельта Банк» та були перераховані з рахунків відкритих для АТ «Дельта Банк» на рахунки Національного банку, як нового власника Облігацій.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 15.01.2020 зазначена вище ухвала апеляційного суду була залишена без змін, а касаційна скарга Державної іпотечної установи без задоволення.

Таким чином, станом на момент звернення Державної іпотечної установи до суду з даним позовом, АТ «Дельта Банк» є власником облігацій серії «АЗ» (з міжнародним ідентифікаційним номером (кодом) UА у загальній кількості 4 565 шт., облігації серії «ВЗ» (з міжнародним ідентифікаційним номером (кодом) UА) у загальній кількості 536 шт. та облігації серії «СЗ» (з міжнародним ідентифікаційним номером (кодом) UА) у загальній кількості 2 700 шт.

Постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015 №150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі цієї Постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №51 від 02.03.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», яким з 03.03.2015 розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича.

Рішенням №71 від 08.04.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено до 02.09.2015 включно, а рішенням №147 від 03.08.2015 тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» продовжено до 02.10.2015.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 02.10.2015 №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» строком з 05.10.2015 по 04.10.2017, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

Згідно довідки відповідача вих.№05-3260387 від 01.04.2016 Державну іпотечну установу включено до сьомої черги Реєстру акцептованих вимог кредиторів; загальна акцептована сума кредиторських вимог Державної іпотечної установи становить 3 332 921 190,01 грн.

Листом №780/15/2 від 28.10.2015 Позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» із заявою про визнання його кредиторських вимог на загальну суму 3 494 213 767,20 грн. з яких 3 493 239 101,16грн. заборгованості за Договором банківського рахунку №26/995-070 від 27.02.2013р.

11.01.2016 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про затвердження Реєстру вимог кредиторів АТ «Дельта Банк».

Із витягу Переліку (Реєстру) вимог кредиторів АТ «Дельта Банк», затвердженого Виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб 11.01.2016 (з урахуванням змін №1, затверджених рішенням №291 Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 03.03.2016) вимоги Позивача акцептовані на загальну суму 3 332 921 190,01грн. та включені до сьомої черги погашення.

19.01.2016 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб офіційно оприлюднено оголошення про задоволення вимог кредиторів другої та третьої черги АТ «Дельта Банк» (роздруківка оголошення з інтернет-сайту Фонду гарантування на 1-му арк. додається).

Згідно виписки по особовим рахункам з 01.01.2016 по 31.01.2016 на підставі рішення ФГВФО №4 від 14.01.2016р. грошові кошти в сумі 3 331 947 128,06 грн., 25.01.2016 з поточного рахунку Установи № НОМЕР_1 в АТ «Дельта Банк» були перенесені на рахунок № НОМЕР_2 АТ «Дельта Банк» в стані припинення.

Довідкою №5370 від 21.06.2016р. Відповідач повідомив Позивача про те, що 17.02.2016 були закриті рахунки відкриті в АТ «Дельта Банк» на ім`я Державної іпотечної установи, а саме: поточний рахунок № НОМЕР_3 за Договором банківського рахунку № 01/995-21886 від 11.11.2013

18.11.2020 Відповідачем пред`явлено до погашення облігації серії «ВЗ» в кількості 536шт.

Позивач вважає, що через неплатоспроможність відповідача, позивач з березня 2015 року позбавлений можливості розпоряджатися грошовими коштами, що знаходяться на рахунку в Банку, в тому числі в сумі вартості облігацій серії «ВЗ», а відтак не в змозі здійснити погашення власнику, яким є відповідач, номінальної вартості ЦП грошовими коштами.

З зазначених підстав, посилаючись на положення ст. 601, ч. 4-1 ст. 602 ЦК України, п.8 ч.2 ст.46 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб», Державна іпотечна установа звернулась до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» із заявою про зарахування однорідних зустрічних вимог від 18.11.2020р. № 4955/15/1.

Листом від 30.11.2020 № 3019 АТ «Дельта Банк» повідомив Державну іпотечну установу про відсутність правових підстав для задоволення заяви Державної іпотечної установи № 4955/15/1 від 18.11.2020 щодо зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 55 678 650,88 грн, оскільки частиною 8 статті 46 Спеціального закону, в редакції, яка є чинною на поточну дату (18.11.2020) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припиненням зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

У 2020 році Державна іпотечна установа (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (далі - відповідач) про визнання припиненим зобов`язання Державної іпотечної установи перед Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" щодо сплати відсоткового доходу за тринадцятий відсотковий період за облігаціями серій "В3", "С3" згідно Проспекту емісії облігацій серії "Z2", "A3", "B3", "C3", "D3" Державної іпотечної установи 2013 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем права Державної іпотечної установи на припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, у порядку встановленому частиною 1 статті 601 Цивільного кодексу України та пунктом 8 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.03.2021 у справі №910/11199/20, яке набрало законної сили, в позові Державної іпотечної установи відмовлено.

27.11.2020 на адресу Державної іпотечної установи надійшла вимога AT «Дельта Банк» №2976 від 24.11.2020 про негайне виконання зобов`язань із погашення номінальної вартості облігацій серії «B3» у сумі 53 600 000,00 грн (дата закінчення виплати 18.11.2020).

Позивач вказує, що Державна іпотечна установа зазначену вимогу в змозі задовольнити виключно за рахунок кредиторських вимог, визнаних АТ «Дельта Банк», інші джерела фінансування у установи відсутні, а у Банка відсутні кошти для задоволення кредиторських вимог Державної іпотечної установи, оскільки до сьогодні Банком не виконані зобов`язання перед третьою чергою погашення.

На підтвердження неможливості виконання Банком зобов`язань перед кредиторами сьомої чергою позивач посилається на статтю Ірини Макаренко в інтернет-виданні «Українські національні новини» від 02 вересня 2020 року під назвою «Експерт розповів, хто і як повинен стягнути заборгованість Cargill по «Дельта Банку».

З огляду на зазначене позивач вважає, що неможливість виконання сторонами спору власних зобов`язань, які б призвели до погашення іменних відсоткових облігацій серії «ВЗ» у кількості 536, обумовлена обставинами непереборної сили, за які жодна із сторін не відповідає, оскільки знаходяться поза межами контролю сторін, і які сторони не могли передбачити або запобігти їх настанню.

Так, позивач вказує, що з настанням обставин щодо ліквідації АТ «Дельта Банк», позивач втратив гарантоване відповідачем право розпоряджатися сумою вартості облігацій серії «В3» у зв`язку із настанням дії обставин, що знаходяться поза межами контролю Сторін, та які сторони не могли передбачити бо запобігти (обставини непереборної сили), а саме у зв`язку з рішенням повноважних державних органів.

Неможливість виконання Банком зобов`язань перед кредиторами сьомої черги, з огляду на відсутність необхідних активів, позбавляє позивача можливості виконання власних зобов`язань перед Банком, а зміни внесені до Спеціального закону, позбавили сторін правових підстав на проведення зарахування цих взаємних грошових вимог.

А відтак, позивач вважає, що зобов`язання Державної іпотечної установи перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» щодо сплати суми номінальної вартості іменних відсоткових облігацій серії «ВЗ» у кількості 536 штук з додатковим забезпеченням в бездокументарній формі, міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів (ISIN) UА, реєстраційний номер випуску 294/2/2013, дата реєстрації - 27.12.2013, підлягають визнанню припиненими відповідно до положень ст. 607 ЦК України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, звертаючись до Суду за захистом свого порушеного, як вважає Державна іпотечна установа, суб`єктивного цивільного права та охоронюваного законом інтересу, остання обґрунтовує підстави звернення з даним позовом тим, що на її переконання, зобов`язання щодо сплати номінальної вартості облігацій серії «В3» припинилися на підставі ст. 607 Цивільного кодексу України неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку кожна із сторін не відповідає.

Статтею 607 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає.

На переконання Державної іпотечної установи, такими обставинами є: запровадження відносно АТ «Дельта Банк» процедур тимчасової адміністрації та ліквідації, відсутність коштів у Банка на задоволення вимог кредиторів третьої черги, неможливість виконання Державною іпотечною установою своїх зобов`язань за облігаціями шляхом здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог, що, на думку позивача, призвело до неможливості виконання ним своїх зобов`язань перед Банком щодо сплати номінальної вартості облігації серії «В3».

Як підтверджується матеріалами справи, право власності на облігації Державної іпотечної установи серії «ВЗ» Банк набув на підставі укладених з Державною іпотечною установою Договорів купівлі-продажу цінних паперів №№ ДД-750/2014 від 05.09.2014, № ДД-751/2014 від 08.09.2014, № ДД-758/2014 від 09.09.2014, в порядку та на умовах яких (зокрема п.п. 1.1., 2.4.) Емітент (Установа) зобов`язалася передати у власність Покупця (АТ «Дельта Банк») цінні папери (облігації), а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити цінні папери (облігації) у відповідній сумі в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Емітента (Установи) № НОМЕР_1, відкритий в АТ «Дельта Банк».

Отже, у відповідності з умовами вказаних договорів, сторони дійшли згоди про те, що оплата за придбання цінних паперів здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Державної іпотечної установа № НОМЕР_1, відкритий в АТ «Дельта Банк» на підставі наведеного вище Договору банківського рахунку.

На підставі ст. ст. 627 - 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначення умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Позивачем не заперечується, що грошові кошти від продажу вказаних облігацій були отримані ним як Емітентом у порядку, розмірі та на умовах, погоджених на підставі зазначених вище Договорів купівлі-продажу цінних паперів.

Суд зазначає, що Позивач на власний розсуд, добровільно та за власним бажанням погодив умови щодо порядку розрахунків за придбані Банком цінні папери саме шляхом використання рахунку, відкритому в АТ «Дельта Банк», а не в будь-якому іншому банку.

При цьому, Проспект емісії не містить умов та положень про те, що при укладанні договорів купівлі-продажу цінних паперів з першим власником облігацій визначальним при виборі контрагента з боку емітента є фінансовий стан (ліквідність) покупця таких облігацій.

Суд вбачає, що саме позивач в 2013 році включив відповідача до проспекту емісій облігацій як особу, в якій емітент (позивач) має намір розмістити облігації.

В подальшому, позивач на підставі вільного волевиявлення та принципі свободи договору уклав Договори купівлі-продажу цінних паперів саме з відповідачем.

Також, Проспект емісії не містить умов та положень про те, що кошти сплачені за цінні папери мають бути перераховані на рахунок Продавця, відкритий виключно у Покупця.

Позивач, в даному випадку, знову ж таки на підставі вільного волевиявлення та принципі свободи договору, погодив з відповідачем порядок розрахунків за придбані цінні папери саме шляхом перерахування грошових коштів на свій рахунок НОМЕР_1, відкритий в АТ «Дельта Банк».

Проте, суд зазначає, що позивач не був обмежений у виборі рахунку у будь-якій іншій банківській установі для перерахування коштів, сплачених відповідачем за Договорами купівлі-продажу цінних паперів №№ ДД-750/2014 від 05.09.2014, № ДД-751/2014 від 08.09.2014, № ДД-758/2014 від 09.09.2014.

За наслідками вказаного вибору позивача АТ «Дельта Банк» одночасно виступає Покупцем за Договорами купівлі-продажу цінних паперів та Банком, у якому за Договором банківського рахунку відкрито рахунок Державної іпотечної установи НОМЕР_1, на який відповідачем здійснено перерахування грошових коштів в якості оплати за придбані облігації позивача.

З огляду на наведене, суд зазначає, що між сторонами склались окремі зобов`язальні правовідносини за Договором банківського рахунку №26/995-070 від 27.02.2013 та за Договорами купівлі-продажу цінних паперів №№ ДД-750/2014 від 05.09.2014, № ДД-751/2014 від 08.09.2014, № ДД-758/2014 від 09.09.2014.

Обставини, пов`язані укладенням між Державною іпотечною установою та АТ «Дельта Банк» зазначених вище Договорів купівлі-продажу цінних паперів свідчать про те, що між позивачем та відповідачем виникли відносини позики у розумінні статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 25.07.2019 у справі № 910/10553/18 за позовом Державної іпотечної установою до АТ «Дельта Банк» про визнання припиненим з 25.01.2016 відносин позики, що склались між позивачем та відповідачем на підставі договорів купівлі-продажу цінних паперів: №ДД-205/2014 від 24.03.2014, №ДД-230/2014 від 27.03.2014, №ДД-750/2014 від 05.09.2014,№ДЦ-751/2014 від 08.09.2014, №ДД-758/2014 від 09.09.2014, №ДД-759/2014 від 09.09.2014 та Проспекту емісії облігацій серії "Z2", "А3", "В3", "С3", "D3" державної іпотечної установи від 2013.

На підставі частин п`ятої, шостої ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, згідно правової позиції Верховного Суду, висловленій у наведеній постанові, договір позики вважається основною підставою виникнення позикових відносин. Відносини позики регулюються положеннями Цивільного кодексу України та іншими актами цивільного законодавства.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Із аналізу зазначеної статті вбачається, що за своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. А сам договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При цьому, обов`язки за договором позики виникають лише для однієї сторони - позичальника. Так, отримавши у власність передані позикодавцем гроші або речі, визначені родовими ознаками, позичальник стає зобов`язаним повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей такого ж роду і якості.

Отже, в контексті Договорів купівлі-продажу цінних паперів №№ ДД-750/2014 від 05.09.2014, № ДД-751/2014 від 08.09.2014, № ДД-758/2014 від 09.09.2014, Позичальником, тобто зобов`язаною особою, виступає Державна іпотечна установа.

Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Отже, правовідносинам позики притаманні такі властивості:

- передача однією стороною (позикодавцем) іншій стороні (позичальникові) грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками;

- обов`язок сторони, яка одержала грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками (позичальника) повернути стороні, яка надала такі грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками (позикодавцеві) таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості;

- обов`язок сторони, яка одержала грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками (позичальника) сплатити стороні, яка надала такі грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками (позикодавцеві) проценти від суми позики, у випадку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Із частини 1 статті 1047 Цивільного кодексу України вбачається те, що у разі, коли стороною, яка надає грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками (позикодавцем) є юридична особа, то договір позики повинен укладатись у письмовій формі.

При цьому, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (частина 1 статті 207 Цивільного кодексу України).

Частина 2 статті 1047 Цивільного кодексу України визначає, що факт укладення договору позики може підтверджуватись розпискою позичальника або іншим документом, яким посвідчується передання позичальнику позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Стаття 177 Цивільного кодексу України зазначає, що цінні папери наряду з грошима відносять до речей як об`єктів цивільного права.

Відповідно до статті 194 Цивільного кодексу України цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Пунктом 2 частини 1 статті 195 Цивільного кодексу України визначено, що в Україні в цивільному обороті можуть бути такі групи цінних паперів, зокрема, боргові цінні папери, які засвідчують відносини позики і передбачають зобов`язання емітента сплатити у визначений строк кошти, передати товари або надати послуги відповідно до зобов`язання.

Відносини, що виникають під час розміщення, обігу цінних паперів і провадження професійної діяльності на фондовому ринку, з метою забезпечення відкритості та ефективності функціонування фондового ринку регулюються Законом України "Про цінні папери та фондовий ринок".

У статті 1 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" визначено такі терміни:

- випуск цінних паперів - сукупність певного виду емісійних цінних паперів одного емітента, однієї номінальної вартості, які мають однакову форму випуску і міжнародний ідентифікаційний номер, та забезпечують їх власникам однакові права незалежно від часу придбання і способу їх емісії;

- емісія - сукупність дій емітента, що провадяться в установленій законодавством послідовності і спрямовані на розміщення емісійних цінних паперів серед їх перших власників;

- обіг цінних паперів - вчинення правочинів, пов`язаних з переходом прав на цінні папери і прав за цінними паперами, крім договорів, що укладаються у процесі емісії, при викупі цінних паперів їх емітентом та купівлі-продажу емітентом викуплених цінних паперів;

- перший власник - особа, яка набула права власності на цінні папери безпосередньо від емітента або особи, яка видала неемісійний цінний папір, чи андеррайтера;

- погашення емісійних цінних паперів - сукупність дій емітента та власників цінних паперів щодо припинення обігу боргових емісійних цінних паперів, виплати їх власникам номінальної вартості цінних паперів та доходу за такими цінними паперами (якщо це передбачено проспектом емісії цінних паперів) або постачання (надання) товарів (послуг) у строки, передбачені проспектом емісії цінних паперів, та анулювання цінних паперів;

- проспект емісії цінних паперів - документ, що містить інформацію про розміщення цінних паперів та інші відомості, передбачені цим та іншими законами, що визначають особливості розміщення певних видів цінних паперів;

- розміщення цінних паперів - відчуження цінних паперів у визначений проспектом емісії цінних паперів спосіб.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" фондовий ринок (ринок цінних паперів) - сукупність учасників фондового ринку та правовідносин між ними щодо розміщення, обігу та обліку цінних паперів і похідних (деривативів). Учасники фондового ринку - емітенти або особи, що видали неемісійні цінні папери, інвестори в цінні папери, інституційні інвестори, професійні учасники фондового ринку, об`єднання професійних учасників фондового ринку, у тому числі саморегулівні організації професійних учасників фондового ринку. Емітент - юридична особа, у тому числі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Автономна Республіка Крим або міська рада, а також держава в особі уповноважених нею органів державної влади чи міжнародна фінансова організація, які від свого імені розміщують емісійні цінні папери та беруть на себе зобов`язання за ними перед їх власниками. Інвестори в цінні папери - фізичні та юридичні особи, резиденти і нерезиденти, які набули права власності на цінні папери з метою отримання доходу від вкладених коштів та/або набуття відповідних прав, що надаються власнику цінних паперів відповідно до законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, що має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

У пункті 2 частини 5 статті 3 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" визначено, що боргові цінні папери - цінні папери, що посвідчують відносини позики і передбачають зобов`язання емітента або особи, яка видала неемісійний цінний папір, сплатити у визначений строк кошти, передати товари або надати послуги відповідно до зобов`язання.

Згідно з положеннями пункту 2 частини 5 статті 3 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" до боргових цінних паперів відносяться, зокрема, облігації підприємств; державні облігації України; облігації місцевих позик; облігації міжнародних фінансових організацій; облігації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" облігація - цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов`язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення).

Із аналізу зазначених норм Закону України "Про цінні папери та Фондовий ринок" вбачається, що відносинам, які виникають при обігу цінних паперів, зокрема, облігацій, притаманні властивості правовідносин позики, а саме: 1) передача однією стороною (власником (першим власником) облігацій) іншій стороні (емітенту) грошових коштів; 2) обов`язок сторони, яка одержала грошові кошти (емітента) повернути стороні, яка надала такі грошові кошти (власникові (першому власникові) облігацій) таку ж суму грошових коштів (вартість облігацій) та сплатити дохід за такими облігаціями.

При цьому приписи пункту 2 частини 1 статті 195 Цивільного кодексу України та норми Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" констатують, що облігація, як цінний папір, є документом, який посвідчує (підтверджує) відносини позики між власником облігації та емітентом.

Отже, на відносини, які виникають при емісії облігацій, поширюються загальні правила позики, однак, з урахуванням особливостей таких відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, грошовим зобов`язанням є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Грошове зобов`язання виражається в грошових одиницях України або в грошовому еквіваленті в іноземній валюті. Якщо зобов`язання виражене в банківському металі, то відповідне правовідношення не є грошовим зобов`язанням, і до нього не застосовуються норми про відповідальність за порушення такого зобов`язання.

Грошові зобов`язання, як і будь-які інші цивільно-правові або господарські зобов`язання, можуть виникати з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України і статтею 174 ГК України.

Системний аналіз вказаних норм Цивільного кодексу України поряд із згаданими вище положеннями ст.ст. 194. 195. 1046, 1047 Цивільного кодексу України, ст. 7 Закону України "Про цінні папери та Фондовий ринок» та висновками Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду щодо їх застосування, викладеними у постанові від 25.07.2019 по справі № 910/10553/18 дає підстави для висновку про те, що у зв`язку з укладанням між Державною іпотечною установою та АТ «Дельта Банк» Договорів купівлі-продажу цінних паперів, між його сторонами (позивачем та відповідачем) виникли грошові зобов`язання на підставі правовідносин позики.

Тому, до таких правовідносин, які склались між сторонами спору, повинні застосовуватись загальні правила позики, зокрема, які визначені у параграфі 1 Глави 71 Цивільного кодексу України, з урахуванням особливостей відносин, що виникають під час розміщення, обігу цінних паперів.

У своєму позові Державна іпотечна установа, як на підставу припинення зобов`язань, посилається на положенням ст. 607 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає.

Обставини, які викликають неможливість виконання, можуть бути як юридичними (заборона певної діяльності), так і фактичними (загибель індивідуально визначеної речі, яка мала б бути об`єктом виконання). Головна умова полягає в тому, що за такі обставини не буде відповідати жодна із сторін зобов`язання.

Фактично, твердження позивача про припинення зобов`язання на підставі ст. 607 Цивільного кодексу України зводяться до неможливості виконання Державною іпотечною установою вимоги про погашення номінальної вартості облігацій серії «B3» у сумі 53 600 000,00 грн через відсутність необхідних коштів.

Відсутність необхідних коштів позивач, в свою чергу, пов`язує з запровадження в АТ «Дельта Банк» процедури ліквідації, внаслідок якої позивач позбавлений можливості розпоряджатися коштами на рахунку у вказаному банку, а інші джерела фінансування у Державної іпотечної установа відсутні.

Так, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінність: грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 Цивільного кодексу України) або на відсутність вини (статті 614, 617 Цивільного кодексу України чи стаття 218 ГК України).

Така правова позиція викладена у п. 1.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 (в редакції зі змінами та доповненнями) «Про деякі питанням практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань».

З огляду на викладене, суд зазначає, що наведені вище позивачем обставини щодо неможливості виконання Державною іпотечною установою вимоги про погашення номінальної вартості облігацій серії «B3» у сумі 53 600 000,00 грн не є в розумінні ст. 607 Цивільного кодексу України підставою для припинення зобов`язання неможливістю його виконання.

Щодо твердження позивача про те, що на теперішній час у Банка відсутні кошти для виконання зобов`язань перед третьою чергою погашення, що є доказом того, що виконати зобов`язання Банку перед позивачем (кредитором сьомої черги) є неможливим з посиланням як на доказ на статтю Ірини Макаренко.

Суд зазначає, що зазначені вище твердження позивача про неможливість виконання Банком зобов`язання перед позивачем (кредитором сьомої черги) є передчасними припущення позивача, оскільки процедура ліквідації відповідача станом на день відкриття провадження у справі триває, а АТ «Дельта Банк» не є ліквідованим в розумінні ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», де зазначено, що ліквідаційна процедура банку вважається завершеною з моменту затвердження ліквідаційного балансу, а банк ліквідованим - з моменту внесення запису про припинення банку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Крім того, згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про інформаційні агентства» продукція інформаційного агентства - це матеріалізований результат його діяльності, призначений для розповсюдження з метою задоволення інформаційних потреб громадян, юридичних осіб, держави.

З огляду на наведене, стаття Ірини Макаренко «Експерт розповів, хто і як повинен стягнути заборгованість Сагgіll по Дельта Банк» від 02.09.2020р. не є достовірним та належним доказом, на підставі якого можливо встановити дійсні обставини справи щодо неможливість виконання Банком зобов`язання перед позивачем (кредитором сьомої черги), так як стаття містить виключно власні міркування автора, метою якого є задоволення інформаційних потреб громадян, юридичних осіб, держави і не носить офіційного характеру.

Також, суд зазначає, що прийняття правлінням НБУ постанови від 02.03.2015 № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" та у подальшому постанови правління НБУ від 02.10.2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Дельта банк" не є законодавчою забороною щодо негайного повернення грошових коштів кредиторові неплатоспроможного банку на вимогу такого кредитора (юридична неможливість) та не може бути підведена під поняття «неможливість виконання», як це зазначено в ст. 607 Цивільного кодексу України, оскільки процедура повернення кредиторові неплатоспроможного банку коштів чітко регламентована спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а початок ліквідації банку не є підставою для припинення зобов`язань

Крім того, суд зауважує, що посилання на неможливість виконання Банком зобов`язань перед позивачем як кредитором сьомої черги здійснено виключно в обґрунтування відсутності коштів у Державної іпотечної установи для виконання її зобов`язань за Договорами купівлі-продажу цінних паперів №№ ДД-750/2014 від 05.09.2014, № ДД-751/2014 від 08.09.2014, № ДД-758/2014 від 09.09.2014.

Разом з тим, як зазначено судом вище, відсутність у Державної іпотечної установи необхідних коштів з огляду на запровадження в АТ «Дельта Банк» процедури ліквідації, внаслідок якої позивач позбавлений можливості розпоряджатися коштами на рахунку у вказаному банку, не є в розумінні ст. 607 Цивільного кодексу України підставою для припинення зобов`язань позивача за Договорами купівлі-продажу цінних паперів №№ ДД-750/2014 від 05.09.2014, № ДД-751/2014 від 08.09.2014, № ДД-758/2014 від 09.09.2014.

Щодо твердження позивача про, що Державна іпотечна установа втратила гарантоване відповідачем право розпоряджатись сумою вартості облігацій серії «ВЗ» через обставини, що не залежали від відповідача та позивача, з огляду на рішення повноважних державних органів (постанова правління НБУ № 150 від 02.03.2015 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» та № 664 від 02.10.2015 «Про відкликання банківської ліцензії»), що в розумінні п. 6.3 Договору банківського рахунку є обставиною непереборної сили, суд зазначає наступне.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч.2 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні").

Не вважаються форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) фінансова та економічна криза, дефолт, зростання офіційного та комерційного курсів іноземної валюти до національної валюти, недодержання/порушення своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів тощо.

Умовами Договорів купівлі продажу цінних паперів встановлено:

- сторони звільняються від відповідальності за повне чи часткове невиконання будь-якого з положень цього Договору, якщо це невиконання відбулося внаслідок причин, що знаходяться поза сферою контролю Сторони, яка не виконала зобов`язання. Такі причини включають стихійне лихо, екстремальні погоди і умови, пожежі, війни, страйки, воєнні дії, масові безладдя, прийняття відповідних актів нормативного або ненормативного характеру органами державної влади та управління тощо, але не обмежуються ними (надалі-форс мажор) (п. 5.1.);

- період звільнення від відповідальності починається з моменту письмового сповіщення Стороною, що не виконала зобов`язання, про обставини форс-мажору і закінчується моментом припинення дії форс-мажорних обставин (ліквідації їх наслідків) (п. 5.2.);

- форс-мажор автоматично продовжує термін виконання зобов`язань па весь період його дії до ліквідації наслідків. Про настання форс-мажорних обставин Сторони повинні інформувати письмово одна одну протягом двох робочих днів з дати початку форс-мажорних обставин (п. 5.3.);

- факти існування та тривалості форс-мажорних обставин підтверджуються документами компетентних органів держави, що уповноважені посвідчувати обставини форс- мажору відповідно до чинного законодавства України (п. 5.4.).

Згідно ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України, зокрема, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Однак, у порушення зазначених норм чинного законодавства та умов Договорів купівлі продажу цінних паперів позивач не надав суду доказів настання форс-мажорних обставин, зокрема, сертифікату Торгово-промислової палати стосовно невиконання, а тому такі доводи позивача необґрунтованими та безпідставними.

Також, суд відхиляє посилання позивача в обґрунтування його правової позиції на висновки, викладені у рішенні Господарського суду міста Києва від 01.03.2021 у справі №910/11199/20, оскільки неможливість виконання зобов`язань з погашення номінальної вартості облігацій серії «B3» у сумі 53 600 000,00 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог не свідчить, що таке зобов`язання взагалі не може бути виконаним.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Судом враховано, що приписами ст. 79 ГПК України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування, за змістом ч. 2 якої, питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 суд зазначив: "Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права."

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статті 2 ГПК України).

У відповідності до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбаченим цим Кодексом.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведених у сукупності обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про

Визнання припиненим зобов`язання Державної іпотечної установи перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» щодо сплати суми номінальної вартості іменних відсоткових облігацій серії «ВЗ» у кількості 536 штук з додатковим забезпеченням в бездокументарній формі, міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів (ISIN) UА, реєстраційний номер випуску 294/2/2013, дата реєстрації - 27.12.2013.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

СуддяМ.Є. Літвінова

Повний текст рішення складено та підписано 04.10.2022.