ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2022 р. Справа№ 910/21436/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Барсук М.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу Київського міського центру зайнятості на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2022 у справі №910/21436/21 (суддя Павленко Є.В.) за позовом Київського міського центру зайнятості до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про стягнення 47 241,51 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Київський міський центр зайнятості (далі Центр) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (далі Головне управління) про стягнення 47 241,51 грн, які були виплачені як допомога по безробіттю незаконно звільненому працівнику останнього.

Позовні вимоги з посиланням на статті 35, 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" мотивовані тим, що відповідач зобов`язаний відшкодувати понесені позивачем витрати з виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_1 , оскільки звільнення працівника було безпідставним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2022 у справі №910/21436/21 у задоволенні позову Київського міського центру зайнятості відмовлено повністю, з огляду на те, що визначений позивачем відповідач є неналежним.

Так, суд вказав, що як вбачається з матеріалів справи та встановлено судовими рішеннями в адміністративній справі № 826/2524/15, роботодавцем вказаної фізичної особи був не відповідач Головне управління, а Управління, і тому саме з останнього утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що роботодавцем ОСОБА_1 є Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, оскільки саме ним приймалися накази про звільнення та поновлення вказаної особи на посаді інспектора.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти вимог апеляційної скарги та вказав, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах саме з УДАІ ГУ УМВС України в Київській області, а тому відповідно саме вказана особа є належним відповідачем.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Головне управління прийняло наказ від 26 січня 2015 року № 41о/с По особовому складу, яким відповідно до вимог пункту 10 частини 2 статті 3 Закону України Про очищення влади та згідно з пунктами 62 а, 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил (із поставленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, з посади інспектора з адміністративної практики відділення ДАІ з обслуговування Вишгородського району, підпорядкованого Управлінню Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (далі Управління).

У зв`язку із звільненням 24 липня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву до Дарницької філії Центру, копія якої знаходиться у матеріалах справи № 910/21436/21, про надання йому статусу безробітного та призначення передбаченої законом виплати допомоги по безробіттю.

З витягу із наказів від 11 березня 2021 року, копія якого міститься у матеріалах даної справи, вбачається, що наказами Центру від 24 липня 2020 року № НТ200724 та від 27 липня 2020 року № НТ200727 ОСОБА_1 надано статус безробітного, призначено допомогу по безробіттю та розпочато її виплату з 24 липня 2020 року.

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Головного управління Національної поліції України в Київській області, третя особа: Київська обласна профспілкова організація атестованих працівників органів внутрішніх справ України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 16 січня 2015 року №48 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ на підставі пункту 10 частини другої статті 3 Закону України "Про очищення влади" та пунктів 62 "а", 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29 липня 1991 року №114;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 26 січня 2015 року №41 о/с "По особовому складу" в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ на підставі пункту 10 частини другої статті 3 Закону України "Про очищення влади" та пунктів 62 "а", 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29 липня 1991 року №114;

- поновити позивача з 26 січня 2015 року на посаді інспектора з адміністративної практики Державної автомобільної інспекції з обслуговування Вишгородського району підпорядкованого УДАІ ГУ МВС України в Київській області;

- стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області або Управління Державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в Київській області або як правонаступника Головного управління Національної поліції в Київській області на користь позивача грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу, а саме з 26 січня 2015 року по дату поновлення на службі з урахуванням коефіцієнту підвищення;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області розглянути питання про прийняття ОСОБА_1 на службу в органи Національної поліції відповідно до вимог статей перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію України";

- зобов`язання відповідачів по справі відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року у справі № 826/2524/15 позов задоволено, вирішено:

визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 16 січня 2015 року №48о/с "По особовому складу" в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 , інспектора з адміністративної практики з обслуговування Вишгородського району підпорядкованого Управлінню Державної автомобільної інспекції;

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 26 січня 2015 року №41 о/с "По особовому складу" в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 , інспектора з адміністративної практики з обслуговування Вишгородського району підпорядкованого Управлінню Державної автомобільної інспекції;

поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора з адміністративної практики Державної автомобільної інспекції з обслуговування Вишгородського району підпорядкованого Управлінню Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області з 26 січня 2015 року;

стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 316 598,48 грн. (триста шістнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто вісім гривень сорок вісім копійок).

В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 826/2524/15 апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року задоволено частково; рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року в його резолютивній частині змінено та викладено п`ятий абзац в наступній редакції:

"Стягнути з УДАІ ГУМВС України в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 316 598,48 грн. (триста шістнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто вісім гривень сорок вісім копійок) " .

У решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року - залишено без змін.

Наказом Головного управління від 20 січня 2021 року № 1 о/с скасовано пункт наказу від 26 січня 2015 року № 41 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 та поновлено його з 26 січня 2015 року на посаді інспектора з адміністративної практики відділення ДАІ з обслуговування Вишгородського району, підпорядкованого Управлінню.

Зі змісту наданої позивачем копії довідки-розрахунку від 9 березня 2021 року № 08-563/10-21/21 вбачається, що ОСОБА_1 за період перебування на обліку в службі зайнятості з 24 липня 2020 року по 19 січня 2021 року отримав допомогу по безробіттю в розмірі 47 241,51 грн.

Відповідно до наказу позивача від 25 січня 2021 року № НТ210125 ОСОБА_1 було припинено здійснення виплат допомоги по безробіттю з 20 січня 2021 року в зв`язку із поновленням його на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 31 Закону.

З витягу із наказів від 11 березня 2021 року також вбачається, що наказом Центру від 25 січня 2021 року № НТ210125 прийнято рішення про припинення реєстрації безробітного ОСОБА_1 у зв`язку з поновленням його на роботі.

Позивач звернувся до Головного управління з листом від 15 березня 2021 року № 263.5-1135/21 про повернення суми виплаченої допомоги у розмірі 47 241,51 грн.

Однак листом від 20 квітня 2021 року № 29/106, копія якого знаходиться в матеріалах цієї справи, відповідач повідомив, що вищезазначена виплата буде здійснена після перегляду судом апеляційної інстанції рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року № 826/2524/15.

Листом від 27 вересня 2021 року № 263.5-3698/21, копія якого знаходиться в матеріалах цієї справи, позивач повторно звернувся до відповідача про повернення суми виплаченої допомоги у розмірі 47 241,51 грн, оскільки рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року № 826/2524/15 щодо визнання протиправним та скасування наказу від 26 січня 2015 року № 41 о/с По особовому складу в частині звільнення ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції залишено без змін.

Однак відповіді на вказану претензію відповідач не надав.

Неповернення відповідачем позивачу суми виплаченої допомоги у розмірі 47 241,51 грн стала підставою для звернення Київського міського центру зайнятості до суду з даним позовом.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Пунктом 8 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення", реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

У п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Частиною 1 ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Таким чином положеннями статей 34, 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" також визначено, що роботодавці - це підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Так, у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року у справі № 826/2524/15 встановлено, що роботодавцем ОСОБА_1 є УДАІ ГУ МВС України в Київській області.

Крім цього, Шостий апеляційний адміністративний суд, змінюючи вказане рішення, зазначив, що оскільки оплата праці позивачу здійснювалася за місцем проходження служби, а саме УДАІ ГУ МВС в Київській області, відповідно стягнення середнього заробітку повинно відбуватись з УДАІ ГУ МВС в Київській області.

Згідно положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України вказані обставини є преюдиціальними та не потребують повторного доведення.

Отже, саме УДАІ ГУ МВС в Київській області має відповідати за даним позовом, оскільки в силу положень ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" воно є роботодавцем ОСОБА_1 .

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що Головне управління не є належним відповідачем у дані справі.

Доводи скаржника про видачу наказів про звільнення та поновлення вказаної особи на посаді інспектора саме Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, вказаних обставин, встановлених судами, не спростовують, оскільки розрахунки з ОСОБА_1 проводило саме УДАІ ГУ МВС в Київській області.

Також, рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що роботодавцем ОСОБА_1 є УДАІ ГУ МВС в Київській області.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київського міського центру зайнятості залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2022 у справі №910/21436/21 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2022 у справі №910/21436/21.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 26.09.2022 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук