ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

13 вересня 2022 року м.Тернопіль Справа №921/50/22
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Гніванський гранітний кар`єр», м.Гнівань Тиврівського району Вінницької області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІЕРРА», м.Тернопіль

про стягнення 2491312,47грн.

за участю представників:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився.

Зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гніванський гранітний кар`єр», м.Гнівань Тиврівського району Вінницької області звернулося 13.01.2022 (згідно з накладною відділення поштового зв`язку на поштове відправлення №065) до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІЕРРА», м.Тернопіль, про стягнення 2466117,40грн боргу та 25195,07грн пені, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №188 від 16.08.2021 в частині здійснення оплати поставленого згідно накладних товару.

Позивачем додатково на підтвердження факту відпуску відповідачу товару за договором долучено докази реєстрації податкових накладних за здійсненими господарськими операціями, а також оригінали видаткових накладних.

Також зазначено, що поставка товару здійснювалася відповідно до умов договору та Специфікації; доручень на отримання товарно-матеріальних цінностей від відповідача товариством не вимагалося, з огляду на їх необов`язковість відповідно до наказу Міністерства фінансів України №987 від 30.09.2014 «Про внесення зміни до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та визнання такими, що втратили чинність, наказів Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року №99 та від 24 березня 2000 року №61». Окрім того, позивач звернув увагу на те, що заборгованість за договором поставки №188 від 16.08.2021 відповідачем визнається в Акті звірки розрахунків за період з 01.01.2021 по 14.12.2021 та в листі-повідомленні №01/03/2022-30 від 01.03.2022.

В обґрунтування підстав нарахування пені зазначено, що таке нарахування здійснено відповідно до діючого законодавства України.

Заперечення відповідача.

Відповідач позовні вимоги заперечив, вказуючи, що наявні у справі видаткові накладні не є належними та допустимими доказами, оскільки оформлені неналежним чином, та не містять відомостей про осіб, котрі брали участь у здійсненні господарських операцій; підписи отримувача товару у видаткових накладних відтворено за допомогою факсиміле, тоді як між сторонами не укладено окремої угоди, котра б дозволяла підписання документів шляхом факсимільного підпису; сторонами не здійснено обміну оригіналами документів, які підписані шляхом факсимільного підпису.

Також, на думку відповідача, відсутні підстави для стягнення пені, оскільки така відповідальність не передбачена умовами договору поставки.

14.06.2022 відповідачем подано клопотання без номера від 13.06.2022 (вх.№3730) про призначення у даній справі судової технічної експертизи документів, на вирішення якої просив поставити запитання, у який спосіб виконані підписи особою зі сторони одержувача (праворуч слова «отримав») на видаткових накладних №ГР-0006482 від 09.11.2021; №ГР-0006483 від 20.11.2021; №ГР-0006484 від 22.11.2021; №ГР-0006485 від 23.11.2021; №ГР-0006486 від 24.11.2021; №ГР-0006487 від 25.11.2021; №ГР-0006542 від 26.11.2021; №ГР-0006543 від 27.11.2021; №ГР-0006573 від 29.11.2021; №ГР-0006574 від 30.11.2021; №ГР-0006724 від 01.12.2021; №ГР-0006724 від 02.12.2021; №ГР-0006726 від 03.12.2021; №ГР-0006727 від 04.12.2021; №ГР-0006728 від 06.12.2021; №ГР-0006729 від 07.12.2021; №ГР-0006730 від 08.12.2021; №ГР-0006731 від 09.12.2021; №ГР-0006742 від 10.12.2021; №ГР-0006743 від 11.12.2021; №ГР-0006800 від 13.12.2021; №ГР-0006801 від 14.12.2021 - шляхом факсимільного чи власноручного підпису?

Окрім того, відповідачем з метою проведення судової експертизи було долучено оригінали видаткових накладних на 36-ти арк. за господарськими операціями (том І, а.с.152-187), а також додаткові докази.

Процесуальні дії суду у справі.

Ухвалою суду від 21.01.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 15.02.2022 (з урахуванням ухвали суду від 08.02.2022 про виправлення друкарської описки в даті ухвали), котре було відкладено на 10.03.2022.

Ухвалою суду від 10.03.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.04.2022 з відкладенням судового засідання на 19.04.2022.

Ухвалою суду від 05.04.2022 відмовлено у задоволенні клопотання без номера від 05.04.2022 (вх.№2086 від 05.04.2022) ТОВ «ТІЕРРА» про залишення позову без руху.

Ухвалою суду від 19.04.2022 залишено без розгляду клопотання без номера від 14.04.2022 (вх.№2306 від 14.04.2022) ТОВ «ТІЕРРА» про залишення позову без руху.

Ухвалою суду від 19.04.2022 задоволено клопотання без номера від 14.04.2022 (вх.№2311 від 15.04.2022) ТОВ «ТІЕРРА» про повернення до стадії підготовчого провадження; призначено підготовче засідання на 17.05.2022, котре неодноразово відкладалося, востаннє на 02.08.2022.

Ухвалою суду від 17.05.2022 задоволено клопотання без номера від 29.04.2022 (вх.№2693 від 03.05.2022) ТОВ «ТІЕРРА» про витребування в порядку ст.81 ГПК України в учасників справи оригінали видаткових накладних, стягнення заборгованості за якими є предметом судового розгляду у справі.

Ухвалою суду від 21.06.2022 відхилено клопотання відповідача без номера від 13.06.2022 (вих.№3730) про призначення у даній справі судової технічної експертизи.

У зв`язку з неподанням відповідачем у справі витребуваних судом доказів без поважних причин та неповідомлення про неможливість подання таких у визначений судом строк, ухвалою суду від 02.08.2022 застосовано захід процесуального примусу у вигляді штрафу.

Ухвалою суду від 02.08.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні 16.08.2022, в якому оголошувалася перерва до 13.09.2022.

Ухвалою суду від 16.08.2022, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання відповідача без номера від 15.08.2022 (вх.№5263 від 16.08.2022) про приєднання доказів, а саме лист Головного управління ДПС у Вінницькій області №16468/02-21-18-02-15 від 03.08.2022, в якому наведено перелік податкових накладних, виписаних на ТОВ «ТІЕРРА» та зареєстрованих ТОВ «Гніванський гранітний кар`єр» в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В судове засідання сторони не з`явилися; про дату, час та місце розгляду справи учасники справи повідомлені належним чином, зокрема, шляхом направлення на повідомлені суду електронні адреси ухвал про повідомлення про судове засідання, а також про це свідчать їх розписка про наступне судове засідання.

13.09.2022 представником відповідача подано заяву без номера від 12.09.2022 (вх.№5913), згідно з якою товариство, спираючись на доводи, наведені у підготовчому засіданні, просило відмовити у задоволенні позову.

За змістом ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема розумні строки розгляду справи судом.

Наведені конституційні засади означають серед іншого неприпустимість таких дій суду щодо строку розгляду справи, що не мають об`єктивного та розумного обґрунтування.

Розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Застосовуючи відповідно до ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів. При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи викладене, а також обставину запровадження з 24.02.2022 року в Україні воєнного стану на підставі Закону України №2102-IX Про затвердження Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні; п. 5 Рекомендацій Ради суддів України від 02.03.2022 щодо роботи усіх судів України в умовах воєнного стану, п. 13 рішення зборів суддів господарського суду Тернопільської області від 03.03.2022 «Про умови роботи Господарського суду Тернопільської області у воєнний час, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, поведінку сторін при вирішенні спору, дана справа розглядалась судом протягом розумного строку

Ураховуючи, що в ході розгляду цього спору сторонами висловлено власну позицію щодо спірних правовідносин; не заявлено про можливість надання додаткових доказів та не повідомлено про інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору по суті, з огляду на зібрання всіх доказів по суті спору, суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Фактичні обставини справи.

16.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гніванський гранітний кар`єр» як Постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТІЕРРА» як Покупцем укладено договір поставки №188 (далі - договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався передати у власність Покупця гранітну продукцію (далі - товар), в асортименті, кількості та за ціною, вказаною в Специфікації до договору, яка є його невід`ємною частиною, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар на умовах цього догвору (п.п.1.1, 2.1 договору).

У розділі 3 договору сторонами визначено умови поставки товару, а саме: поставка товару здійснюється на умовах ФРАНКО-СКЛАД (склад постачальника) згідно Правил Інкотермс 2010р. (п.3.1 договору); поставка товару здійснюється за рахунок покупця (п.3.2 договору); завантаження товару здійснюється Постачальником (п.3.3 договору); при отриманні товару представник Покупця повинен надати Постачальнику довіреність на отримання товару (п.3.4 договору); датою поставки є дата отримання товару Покупцем, відповідно до видаткової накладної (п.3.5 договору).

Пунктом 5.1 договору передбачено, що оплата Покупцем товару проводиться за виставленим Постачальником рахунком або згідно договору.

У п.5.2 договору визначено порядок здійснення оплати, а саме: Покупець оплачує вартість товару на умовах попередньої оплати 100% вартості продукції та вартості поставки згідно виставленого Продавцем рахунку чи згідно договору; у випадку відвантаження товару без попередньої оплати Покупець зобов`язується оплатити товар на протязі 10 календарних днів після поставки товару (п.5.3 договору).

Відповідно до п.5.4 договору, якщо інше не передбачено цим договором або не узгоджено сторонами у додатковій угоді до цього договору, усі розрахунки і платежі за договором здійснюються між Покупцем та Постачальником у строки, в порядку та на умовах, визначених даним договором.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за даним договором винна сторона несе відповідальність згідно з чинним законодавством України і цим договором. Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за договором, якщо воно виникло в результаті обставин непоборної сили, що виникла після укладання договору в результаті обставин надзвичайного характеру, які сторона не могла змоги передбачити чи зупинити (п.6.2 договору).

Відповідно до п.8.3 договору листування між сторонами шляхом факсимільного повідомлення вважається дійсним та потребує подальшого обміну оригіналами документів, які повинні бути надані не пізніше десяти днів з моменту відправки факсимільного повідомлення.

Даний договір набрав чинності з моменту його підписання сторонами та діяв до 31 грудня 2021 року (п.8.4 договору), а обов`язки кожної із сторін по цьому договору визначені моментом належного виконання взятих на себе договірних зобов`язань (п.8.5 договору).

При цьому, згідно з п.8.6 договору закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов, що мати місце під час дії договору.

Встановлено, що сторонами було підписано Специфікацію №1 до договору, в якій погоджено найменування та асортимент товару, встановлено ціну за одиницю товару та визначено, що кількість товару визначатиметься згідно з видатковими накладними.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору поставки № 188 в період з 23.08.2021 по 14.12.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю «Гніванський гранітний кар`єр» відвантажено та передано у власність Товариству з обмеженою відповідальністю «ТІЕРРА» гранітну продукцію відповідно до Специфікації №1 до договору на підставі наступних видаткових накладних: №ГР-0002914 від 23 серпня 2021 року на суму 101304,00грн, №ГР-0003033 від 31 серпня 2021 року на суму 227810,50грн, №ГР-0003036 від 31 серпня 2021 року на суму 22684,50грн, №ГР-0003127 від 04 вересня 2021 року на суму 970865,00грн, №ГР-003178 від 08 вересня 2021 року на суму 436120,50грн, №ГР-0003187 від 10 вересня 2021 року на суму 113565,00грн, №ГР-0003763 від 09 жовтня 2021 року на суму 146265,00грн, №ГР-0005815 від 19 жовтня 2021 року на суму 369864,00грн, №ГР-0005864 від 23 жовтня 2021 року на суму 303049,00грн, №ГР-0006011 від 29 жовтня 2021 року на суму 183924,50грн, №ГР-0006163 від 10 листопада 2021 року на суму 475197,00грн, №ГР-0006241 від 15 листопада 2021 року на суму 180058,50грн, №ГР-0006242 від 15 листопада 2021 року на суму 40126,00грн, №ГР-0006288 від 18 листопада 2021 року на суму 190242,50грн, №ГР-0006482 від 19 листопада 2021 року на суму 52789,50грн, №ГР-0006483 від 20 листопада 2021 року на суму 30844,00грн, №ГР- 0006484 від 22 листопада 2021 року на суму 36566,00грн, №ГР-0006485 від 23 листопада 2021 року на суму 51804,00грн, №ГР-0006486 від 24 листопада 2021 року на суму 239887,50грн, №ГР-0006487 від 25 листопада 2021 року на суму 213550,00грн, №ГР-0006542 від 26 листопада 2021 року на суму 62755,50грн, №ГР-0006543 від 27 листопада 2021 року на суму 109952,50грн, №ГР-0006573 від 29 листопада 2021 року на суму 97420,50грн, №ГР-0006574 від 30 листопада 2021 року на суму 47025,00грн, №ГР-0006724 від 01 грудня 2021 року на суму 89888,50грн, №ГР-0006725 від 02 грудня 2021 року на суму 39987,00грн, №ГР-0006726 від 03 грудня 2021 року на суму 176049,00грн, №ГР-0006727 від 04 грудня 2021 року на суму 44118,00грн, №ГР-0006728 від 06 грудня 2021 року на суму 69324,00грн, №ГР-0006729 від 07 грудня 2021 року на суму 95613,00грн, №ГР-0006730 від 08 грудня 2021 року на суму 7947,00грн, №ГР-0006731 від 09 грудня 2021 року на суму 6200,00грн, №ГР-0006742 від 10 грудня 2021 року на суму 12618,00грн, №ГР-0006743 від 11 грудня 2021 року на суму 20655,00грн, №ГР-0006800 від 13 грудня 2021 року на суму 33797,00грн, №ГР-0006801 від 14 грудня 2021 року на суму 37524,00грн; всього на суму 5337391,00грн. Оригінали вказаних видаткових накладних долучено до справи позивачем та відповідачем. Дані накладні оглянуто судом.

Також, за вказаними господарськими операціями ТОВ «Гніванський гранітний кар`єр» складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних наступні податкові накладні: №6868 від 14.12.2021, №6867 від 13.12.2021, №6866 від 11.12.2021, №6865 від 10.12.2021, №6864 від 09.12.2021, №6863 від 08.12.2021, №6862 від 07.12.2021, №6861 від 06.12.2021, №6860 від 04.12.2021, №6859 від 03.12.2021, №6858 від 02.12.2021, №6857 від 01.12.2021, №6660 від 30.11.2021, №6659 від 29.11.2021, №6658 від 27.11.2021, №6657 від 26.11.221, №6656 від 25.11.2021, №6655 від 24.11.2021, №6654 від 23.11.2021, №6652 від 20.11.2021, №6653 від 22.11.2021, №6651 від 19.11.2021, №6650 від 18.11.2021, №6409 від 15.11.2021, №6408 від 15.11.2021, №6407 від 10.11.2021, №6161 від 29.10.2021, №6160 від 23.10.2021, №6159 від 19.10.2021, №5893 від 09.10.2021, №5253 від 10.09.2021, №5252 від 08.09.2021, №5251 від 04.09.2021, №5250 від 03.09.2021, №5230 від 02.09.2021, №5016 від 25.08.2021. Дана обставина додатково підтверджується листом Головного управління ДПС у Вінницькій області №16468/6/02-32-18-02-15 від 03.08.2022.

В свою чергу, ТОВ «ТІЕРРА» частково проведено оплату отриманого товару на суму 2871273,60грн, що підтверджується долученими до справи платіжними дорученнями №2571 від 06.01.2022 на суму 500000,00грн, №2446 від на суму 100000,00грн, №2415 від 26.11.2021 на суму 200000,00грн, №2382 від 24.11.2021 на суму 300000,00грн, №382 від 08.11.2021 на суму 71273,60грн, №2180 від 05.10.2021 на суму 500000,00грн, №2020 від 03.09.2021 на суму 400000,00грн, №126 від 02.09.2021 на суму 200000,00грн, №1987 від 25.08.2021 на суму 300000,00грн, №1962 від 18.08.2021 на суму 300000,00грн.

Таким чином, позивач вказує про наявність у відповідача станом на 12.01.2022 заборгованості в розмірі 2466117,40грн, що додатково сторонами підтверджено в Акті звірки розрахунків за період з 01.01.2021 по 14.12.2021.

Поряд з цим, матеріали справи містять лист-повідомлення ТОВ «ТІЕРРА» №01/03/2022-30 від 01.03.2022, у якому зазначено про неможливість виконання зобов`язань за договором №188 від 16.08.2021 з посиланням на існування форс-мажорних обставин - введення на території України воєнного стану, що є обставиною непереборної сили та слідує з листа Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким військову агресію російської федерації проти України визнано як форс-мажорну обставину.

Не здійснення відповідачем розрахунку за отриманий товар послугувало підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом про примусове стягнення з ТОВ «ТІЕРРА» заборгованості за договором №188 від 16.08.2021, а також 25195,07грн пені, нарахованої з 10.12.2021 по 12.01.2022 за порушення відповідачем грошового зобов`язання та поставки товару.

В свою чергу, відповідач, заперечуючи позовні вимоги вказував, що долучені на підтвердження заявленої суми позовних вимог, зокрема в частині розміру заборгованості, видаткові накладні є неналежно оформленими, оскільки містять факсимільне відтворення підпису зі сторони отримувача товару, а відтак не можуть бути належними доказами наявності заборгованості.

З наявних у справі оригіналів видаткових накладних вбачається проставлення підпису Покупця (отримувача товару) за допомогою факсиміле у наступних видаткових накладних: №ГР-0006482 від 19.11.2021, №ГР-0006484 від 22.11.2021, №ГР-0006483 від 20.11.2021, №0006485 від 23.11.2021, №ГР-0006486 від 24.11.2021, №ГР-0006487 від 25.11.2021, №ГР-0006542 від 26.11.2021, №ГР-0006543 від 27.11.2021, №ГР_0006573 від 29.11.2021, №ГР-0006574 від 30.11.2021, №ГР-0006724 від 01.12.2021, №ГР-0006726 від 03.12.2021, №ГР-0006725 від 02.12.2021, №ГР-6727 від 04.12.2021, №ГР-0006728 від 06.12.2021, №ГР-0006729 від 07.12.2021, №ГР-0006730 від 08.12.2021, №ГР-0006731 від 09.12.2001, №ГР-0006742 від 10.12.2021, №ГР-0006743 від 11.12.2021, №ГР-0006800 від 13.12.2021, №ГР-0006801 від 14.12.2021. При цьому, у примірнику видаткової накладної №ГР-0002914 від 23.08.2021, котра надана позивачем підпис отримувача товару відтворено за допомогою факсиміле, а у примірнику накладної, наданому відповідачем міститься власноручно відтворений підпис отримувача товару ТОВ «ТІЕРРА».

Крім того, видаткові накладні №ГР-0005815 від 19.10.2021, №ГР-0006163 від 10.11.221 №ГР-0006242 від 15.11.2021, №ГР-0006241 від 15.11.2021, надані відповідачем, містяться факсимільне відтворення підпису отримувача товару, а ці ж видаткові накладні, котрі надані позивачем - власноручно відтворений підпис отримувача товару; усі видаткові накладні містять відтиск печатки юридичної особи отрмувача товару - ТОВ «ТІЕРРА». На обставини втрати печатки товариством чи передача її іншим особам в зазначений період відповідач не посилається.

Отже, вказані обставини є свідченням того, що сторони здійснювали обмін первинними документами (видатковими накладними) з факсимільним відтворенням підпису отримувача товару з подальшим їх обміном на власноручно підписані видаткові накладні.

Норми та джерела права, застосовані судом при вирішенні спору.

У відповідності до вимог ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

У відповідності до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як видно з матеріалів справи, спір виник внаслідок неналежного виконання відповідачем як Покупцем, умов договору поставки в частині проведення оплати отриманого ним у власність товару .

Господарський суд вважає, що викладені умови даного договору, права та обов`язки сторін, порядок їх виконання, дають підстави вважати, що фактично між сторонами у справі виникли цивільні правовідносини з договору поставки, які регулюються нормами ст. 712 Цивільного кодексу України та ст. 265 Господарського кодексу України, в силу яких за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України). Загальними положеннями про купівлю-продаж (параграф 1 глави 54 ЦК України) передбачено право продавця вимагати оплати товару.

Зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України).

Згідно з ч.2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Встановлено, що між сторонами у справі 16.08.2021 укладено договір поставки №188, відповідно до умов якого позивач як Постачальник зобов`язався поставити відповідачу як Покупцю товар за ціною, в асортименті та кількості, котрі узгоджуються в Специфікації до договору, яка є його невід`ємною частиною; Специфікації №1 до договору сторони погодили найменування товару (щебінь гранітний фр.10-20мм, відсів фр.0-5мм, щебінь гранітний фр.5-10мм, щебінь гранітний фр.20-40мм) та ціну за одиницю товару, а кількість товару погоджено визначати у видаткових накладних.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки. Сторони досягли згоди по всіх істотних умовах, які є необхідними для даного виду договору, а тому відповідно до вимог ст.ст.638, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст.179, 180, 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) такий правочин є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно з нормами статей 173, 174, 175 ГК України, ст.ст.11, 202, 509 ЦК України.

До предмета доказування у даній справі входять обставини стосовно обсягу (кількості) поставок відповідачу товару згідно оформлених первинних документів.

На підтвердження факту поставки товару за договором від 16.08.2021 в період з 23.08.2021 по 14.12.2021 позивачем подано видаткові накладні №ГР-0002914 від 23 серпня 2021 року на суму 101304,00грн, №ГР-0003033 від 31 серпня 2021 року на суму 227810,50грн, №ГР-0003036 від 31 серпня 2021 року на суму 22684,50грн, №ГР-0003127 від 04 вересня 2021 року на суму 970865,00грн, №ГР-003178 від 08 вересня 2021 року на суму 436120,50грн, №ГР-0003187 від 10 вересня 2021 року на суму 113565,00грн, №ГР-0003763 від 09 жовтня 2021 року на суму 146265,00грн, №ГР-0005815 від 19 жовтня 2021 року на суму 369864,00грн, №ГР-0005864 від 23 жовтня 2021 року на суму 303049,00грн, №ГР-0006011 від 29 жовтня 2021 року на суму 183924,50грн, №ГР-0006163 від 10 листопада 2021 року на суму 475197,00грн, №ГР-0006241 від 15 листопада 2021 року на суму 180058,50грн, №ГР-0006242 від 15 листопада 2021 року на суму 40126,00грн, №ГР-0006288 від 18 листопада 2021 року на суму 190242,50грн, №ГР-0006482 від 19 листопада 2021 року на суму 52789,50грн, №ГР-0006483 від 20 листопада 2021 року на суму 30844,00грн, №ГР- 0006484 від 22 листопада 2021 року на суму 36566,00грн, №ГР-0006485 від 23 листопада 2021 року на суму 51804,00грн, №ГР-0006486 від 24 листопада 2021 року на суму 239887,50грн, №ГР-0006487 від 25 листопада 2021 року на суму 213550,00грн, №ГР-0006542 від 26 листопада 2021 року на суму 62755,50грн, №ГР-0006543 від 27 листопада 2021 року на суму 109952,50грн, №ГР-0006573 від 29 листопада 2021 року на суму 97420,50грн, №ГР-0006574 від 30 листопада 2021 року на суму 47025,00грн, №ГР-0006724 від 01 грудня 2021 року на суму 89888,50грн, №ГР-0006725 від 02 грудня 2021 року на суму 39987,00грн, №ГР-0006726 від 03 грудня 2021 року на суму 176049,00грн, №ГР-0006727 від 04 грудня 2021 року на суму 44118,00грн, №ГР-0006728 від 06 грудня 2021 року на суму 69324,00грн, №ГР-0006729 від 07 грудня 2021 року на суму 95613,00грн, №ГР-0006730 від 08 грудня 2021 року на суму 7947,00грн, №ГР-0006731 від 09 грудня 2021 року на суму 6200,00грн, №ГР-0006742 від 10 грудня 2021 року на суму 12618,00грн, №ГР-0006743 від 11 грудня 2021 року на суму 20655,00грн, №ГР-0006800 від 13 грудня 2021 року на суму 33797,00грн, №ГР-0006801 від 14 грудня 2021 року на суму 37524,00грн; всього на суму 5337391,00грн.

Відповідач вказує, що видаткові накладні, а саме: №ГР-0006482 від 09.11.2021; №ГР-0006483 від 20.11.2021; №ГР-0006484 від 22.11.2021; №ГР-0006485 від 23.11.2021; №ГР-0006486 від 24.11.2021; №ГР-0006487 від 25.11.2021; №ГР-0006542 від 26.11.2021; №ГР-0006543 від 27.11.2021; №ГР-0006573 від 29.11.2021; №ГР-0006574 від 30.11.2021; №ГР-0006724 від 01.12.2021; №ГР-0006724 від 02.12.2021; №ГР-0006726 від 03.12.2021; №ГР-0006727 від 04.12.2021; №ГР-0006728 від 06.12.2021; №ГР-0006729 від 07.12.2021; №ГР-0006730 від 08.12.2021; №ГР-0006731 від 09.12.2021; №ГР-0006742 від 10.12.2021; №ГР-0006743 від 11.12.2021; №ГР-0006800 від 13.12.2021; №ГР-0006801 від 14.12.2021 містять факсимільний підпис зі сторони Одержувача товару, а відтак, такі накладні не є належними та допустимими доказами підтвердження факту отримання товару, оскільки сторонами у договорі письмової згоди щодо використання факсиміле на первинних документах досягнуто не було, а окрема угода не укладалась. Тобто наявність факсимільного відтворення підпису директора товариства на видаткових накладних не відповідає положенням частини третьої статті 207 Цивільного кодексу України.

Також зазначає, що видаткові накладні не містять всіх відомостей, що ставляться до первинних документів відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки не містять відомостей про осіб, які брали участь у здійсненні господарських операцій.

Однак, такі ствердження судом оцінюються критично, з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 207 ЦК України передбачено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

В даному випадку, відповідачем шляхом факсимільного відтворення підпису керівника товариства на накладних без письмової угоди сторін, допущено порушення порядку оформлення первинних документів, і цими власними порушеннями відповідач мотивує свою позицію щодо неналежного оформлення первинних документів, без пояснення причин своєї поведінки. Наведене свідчить про те, що відповідач у такий спосіб намагається уникнути виконання договірних зобов`язань щодо здійснення оплати отриманого ним товару.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з положеннями Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції, і власне, її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1994 (далі - Положення), згідно якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до п.2.5 Положення документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства.

Судом встановлено, що надані позивачем видаткові накладні містять найменування постачальника та покупця, дату складання, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, підписи особи, яка отримала товар (частина накладних підписана власноручно, а частина накладних з відтворенням підпису за допомогою факсиміле); усі видаткові накладні містять відтиск печатки ТОВ «ТІЕРРА»

Відповідно до висновку Верхового Суду, викладеного у постанові від 20.12.2018 (справа №910/19702/17), відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки товариства, не може свідчити про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

Оскільки усі видаткові накладні містять відтиск печатки юридичної особи відповідача, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні її відбитків на документах первинного бухгалтерського обліку, суд має з`ясувати питання з приводу того, чи печатка Товариства була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

З`ясування відповідних питань і оцінка пов`язаних з ними доказів має істотне значення для вирішення такого спору, оскільки це дозволило б з максимально можливим за цих обставин ступенем достовірності ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №910/6216/17 та від 05 грудня 2018 року у справі №915/878/16.

У матеріалах справи, відсутні будь-які дані про те, що печатка Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІЕРРА» була загублена, викрадена або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б скористатися інша особа. Отже, наявність підпису та відтиск штампу відповідача, явний на видаткових накладних, є доказом участі відповідача у здійсненні господарської операції з отримання товару.

Суд відзначає, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка прийняла товар, за наявності підпису у цих накладних, які засвідчений відтиском печатки Покупця, не може свідчить про те, що такі накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі Товариства у здійсненні господарської операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17.

Суд зауважує, що за весь час, що минув з моменту укладення Договору поставки № 188 від 16.08.2021 та підписання сторонами видаткових накладних з боку ТОВ «ТІЕРРА» на адресу позивача не надходило будь-яких претензій щодо отриманого товару. Навпаки, у листі-повідомленні №01/03/2022-30 від 01.03.2022 заборгованість за договором № 188 не заперечується.

Також, у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Дана позиція стосовно дослідження всіх доказів на підтвердження факту здійснення господарської операції в сукупності (в тому числі й податкові накладні) наведена у постановах Верховного Суду від 4 листопада 2019 року у справі №905/49/15, від 5 грудня 2018 року у справі №915/878/16.

На підтвердження факту поставки товару, відповідно й здійснення господарських операцій, позивачем також долучено Акт звірки розрахунків, складений між сторонами за період з 01.01.2021 по 14.12.2021, у якому відображено здійснення спірних господарських операцій по поставці товару з кінцевим сальдо станом на 14.12.2021 на корить позивача в розмірі 2966117,40грн, а також податкові накладні та квитанції про їх реєстрацію органами Державної податкової служби.

На думку суду, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб, що в даному випадку знайшло підтвердження матеріалами справи.

Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості уповноваженою особою боржника та підтвердження наявності такого боргу первинними документами, свідчить про визнання боржником такого боргу.

Зазначена правова позиція у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17, від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17 та від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.

Оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами в правовому полі дії Податкового кодексу України та фактичні дії щодо відображення в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару, суд виходить з такого.

Відповідно до підпункту «а» п.185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю.

Відповідно до ст. 187.1. Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів.

Згідно з ст.201.1 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Тобто, реєстрація податкової накладної є відображенням здійснення господарської операції.

Дослідивши податкові накладні, надані позивачем, суд констатує, що в графі «Постачальник (продавець)» зазначено індивідуальний податковий номер постачальника (продавця) за договором №188 від 16.08.2021 ТОВ «Гніванський гранітний кар`єр», а в графі «Одержувач (покупець)» - індивідуальний податковий номер відповідача у справі ТОВ «ТІЕРРА».

Окрім того, в податкових накладних відображено відповідні опис (номенклатуру) товару, що відповідають відомостям видаткових накладних, стягнення заборгованості за якими є предметом цього судового розгляду.

Водночас, суд враховує, що пунктом 192.1 ст.192 Податкового кодексу України передбачено можливість складання розрахунку коригування до податкової накладної у разі допущення помилок при її складанні, у тому числі не пов`язаних зі зміною суми компенсації вартості товарів/послуг.

Отже, у разі складання податкової накладної без факту здійснення господарської операції та її реєстрації в ЄРПН, з метою виправлення помилки необхідно скласти розрахунок коригування до неї.

У даному випадку позивачем не здійснювалося коригування до податкових накладних за спірними господарськими операціями з продажу товару, а відповідачем такого коригування не ініційовано; матеріали справи протилежного не підтверджують і такі обставини жодна із сторін цього господарського спору суду не повідомила, а на неодноразову вимогу суду, викладену в ухвалах про відкладення підготовчого засідання від 21.06.2022, 05.07.2022 щодо надання інформації про включення ТОВ «ТІЕРРА» до складу податкового кредиту операцій з придбання з податком на додану вартість від Постачальника ТОВ "Гніванський гранітний кар`єр" (код ЄДРПОУ 3555713) товару згідно виписаних позивачем (постачальником) податкових накладних з розшифровкою податкових зобов`язань; письмових пояснень щодо підписання уповноваженою особою Товариства видаткових накладних не рукописним способом та щодо обставин законності володіння (передання) печаткою Товариства іншими особами (окрім керівника) у період з серпня по грудень 2021 року, відповідачем проігноровано, що в подальшому зокрема призвело до затягування судової процедури вцілому.

Отже, зважаючи на наведене в площині існування первинних доказів, доказів фінансової звітності, податкової звітності, підписаного акту звірки розрахунків та факту часткової оплати товару за договором, суд вважає, що позивачем у спірних правовідносинах підтверджено документально факт поставки товару відповідачу за договором №188 від 16.08.2021 в період з 23.08.2021 по 14.12.2021 на загальну суму 5337391,00грн та його отримання Покупцем.

У відповідності до ч. 1, 2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст.530 цього ж Кодексу, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з ст.599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Умовами договору передбачено, що у випадку відвантаження товару без попередньої оплати, що має місце у даному випадку, Покупець зобов`язаний оплатити вартість переданого йому товару протягом десяти календарних днів після поставки товару; датою поставки є дата отримання товару відповідно до видаткової накладної (п.п.3.5, 5.3 договору поставки №188 від 16.08.221).

Оскільки поставка товару здійснювалася за видатковими накладними за період з 21.08.2021 по 14.12.2021, то строк оплати переданого відповідачу товару є таким, що настав.

Як зазначалося вище, і дана обставина сторонами не заперечується, відповідач оплату товару по договору здійснив частково, на суму 2871273,60грн.

Таким чином, доказів, що підтверджують виконання відповідачем зобов`язань шляхом проведення остаточного розрахунку за отриманий товар на суму 2466117,40грн на момент розгляду спору судом, у матеріалах немає.

В силу вимог ст.ст.11, 16, 509 ЦК України та ст.ст.2, 5 ГПК України кредитору належить право у судовому порядку вимагати від боржника виконання його обов`язків.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджуються доводи позивача про поставку товару на загальну суму 5337391,00грн, його отримання відповідачем та часткову оплату в розмірі 2871273,60грн, беручи до уваги відсутність доказів проведення остаточного розрахунку за товар, суд доходить висновку про доведеність позивачем належними та допустимими доказами порушення його майнових прав на 2466117,40грн боргу.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення 25195,07грн пені, нарахованої в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 10.12.2021 по 12.01.2022 за порушення відповідачем строків зпроведення розрахунку за товар. В обґрунтування даних вимог позивач посилається на п.6.1 договору №188 від 16.08.2021, відповідно до якого за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором винна сторона несе відповідальність згідно з чинним законодавством; також посилається на приписи ст.610 ЦК України, ч.1 ст.193 ГК України та ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

За змістом частини другої статті 217 ГК України одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які згідно з частиною першою статті 230 ГК України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій, відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України, встановлюється законом. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Водночас, частиною шостою статті 231 ГК України передбачено можливість встановлення санкції за порушення грошових зобов`язань у відсотках до облікової ставки НБУ як одиниці вимірювання такої санкції. Однак саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку.

Отже, якщо сторонами не передбачено в договорі відповідальності у вигляді нарахування пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначено її розміру, то у суду відсутні законні підстави для її стягнення у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом. Відповідна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду від 05.09.2019 у справі №908/1501/18.

Умови укладеного сторонами договору поставки №188 від 16.08.2021, що є підставою позовних вимог у справі, не містять ані такого виду відповідальності відповідача за неналежне виконання умов договору у вигляді пені, ані її розміру, відповідно в цій частині вимог суд погоджується з доводами відповідача про їх необґрунтованість та безпідставність, відтак, відмовляє у цій частині позову.

Щодо інших аргументів відповідача, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Призначення обґрунтованого рішення, зокрема полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п.30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

У даній справі судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному розумінні, а зроблені в процесі розгляду даного господарського спору заяви не спростовують обставин, встановлених на підставі наявних у справі доказів.

Висновки господарського суду.

Відповідно до ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до змісту п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Принципи змагальності сторін та диспозитивності відображені і в ст. 14, ч. 4 ст. 74 ГПК України, за змістом яких суд не може самостійно збирати докази, крім окремих визначених випадків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Дослідивши подані позивачем докази суд визнав їх належними, допустимими, достовірними, а також вірогідними і взаємозв`язаними у сукупності доказами в розумінні ст.86 Господарського процесуального кодексу України. На підставі цих доказів, з урахуванням встановлених обставин по справі та діючого законодавства, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача частково. В даному спорі подані позивачем докази відповідачем жодним чином не спростовані.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають до задоволення частково, шляхом стягнення з відповідача 2466117,40грн боргу; в частині позовних вимог про стягнення 25195,07грн нарахованої пені, суд відмовляє за безпідставністю.

Судові витрати.

Судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.4, 11, 42, 46, 47, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 219, 220, 222, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІЕРРА» (вул.Танцорова, 14, м.Тернопіль, ідентифікаційний код 42486103) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гніванський гранітний кар`єр» (вул.Соборна, 85, м.Гнівань Тиврівського району Вінницької області, ідентифікаційний код 35558 (два мільйони чотириста шістдесят шість тисяч сто сімнадцять)грн 40коп. боргу та 36991 (тридцять шість тисяч дев`ятсот дев`яносто одну)грн 76коп. в повернення судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення складено та підписано 29.09.2022.

Суддя Н.О. Андрусик