ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"27" вересня 2022 р. м. Черкаси справа № 925/1228/21

Господарський суд Черкаської області у складі судді Грачова В.М., розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» про забезпечення вимог кредиторів у справі № 925/1228/21 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр лойєр компані» про банкрутство Фермерського господарства «Престиж агролюкс»,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 20.09.2021 року відкрито провадження у справі про банкрутство Фермерського господарства Престиж агролюкс, визнано вимоги ініціюючого кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю Центр лойєр компані, введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто сімдесят календарних днів та мораторій на задоволення вимог кредиторів, призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Звєздічева М.О., вжито заходи щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони боржнику та власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави; визначено дату попереднього засідання суду.

21.09.2021року на офіційному веб-порталі судової влади України оприлюднено повідомлення за № 67249 про відкриття провадження у справі № 925/1228/21 про банкрутство Фермерського господарства «Престиж агролюкс».

18.10.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» (далі також - ТОВ «Суффле Агро Україна», кредитор) подав суду заяву з грошовими вимогами до боржника (вх. № 16419/21), в якій просив суд визнати грошові вимоги до боржника у сумі 37820137 грн. 03 коп., що виникли із договору поставки № від 01.01.2019 року та аграрної розписки від 28.12.2019 року № 2692.

Ухвалою суду від 19.10.2021 року заяву ТОВ «Суффле Агро Україна» з грошовими вимогами до боржника за вх. № 16419/21 від 18.10.2021 року прийнято до провадження, призначено до розгляду в судовому засіданні на 02.12.2021 року.

Попереднє засідання у справі № 925/1228/21 не відбулося у зв`язку з витребуванням справи Північним апеляційним господарським судом для розгляду апеляційних скарг учасників справи.

Ухвалою суду від 06.09.2022 року попереднє засідання у справі та розгляд заяв кредиторів: ТОВ Центр лойєр компані, Головного управління Державної податкової служби в Черкаській області, ТОВ " Суффле Агро Україна", ТОВ "Аванхімікл", АТ "Агропросперіс Банк" , ФОП Білоуса Є.П., Осипчука В.М., ФОП Тупчієнка С.І., ОСОБА_1 , ФОП Моклюка А.П., АТ "Банк Кредит Дніпро", ТОВ "Імперія - Агро", ПП Агропоставка - сервіс, ТОВ "Одеська ЗТК" призначено на 27.09.2022 року.

26.09.2022 року кредитор - ТОВ "Суффле Агро Україна" в особі свого представника подав суду засобами електронного зв`язку клопотання про забезпечення кредиторських вимог (вх. № 11016/22), в якому просив вжити заходів до забезпечення вимог кредиторів шляхом позбавлення боржника права розпорядження його нерухомим майном без згоду суду, який розглядає справу про банкрутство.

В обґрунтування клопотання про забезпечення вимог кредиторів заявник зазначив, що боржник у період з 2016 року по 20.01.2022 року, як до так і після відкриття провадження у справі про банкрутство вчиняє активні дії на зменшення наявного у нього земельного банку. За наявною у заявника інформацією кількість земельних ділянок, що перебували у користуванні боржника, зменшились з 476 до 197, це підтверджується: Списком орендодавців с. Рубаний Міст Лисянського району Черкаської області, с. Виноград Лисянського району Черкаської області, які надали земельні ділянки в оренду Фермерського господарства Престиж агролюкс; додатком № 1 до договору від 01.11.2020 року, укладеного боржником з Осипчуком Віктором Миколайовичем; інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; даними сайту Ю-контрол щодо боржника. Заявник вважає, що вказані дії боржника по зменшенню земельного банку боржника є умислом в діях керівника та спланованим банкрутством, подальше відчуження активів підприємства зумовить негативні наслідки не лише для боржника, а й для кредиторів та може призвести до неможливості в подальшому покрити виниклу заборгованість. Крім того, заявник вбачає ознаки змови певних кредиторів з арбітражним керуючим, тому просить на підставі ч. 1 ст. 40 Кодексу України з процедур банкрутства вжити запропоновані ним заходи забезпечення вимог кредиторів.

Розглянувши клопотання ТОВ "Суффле Агро Україна" про забезпечення вимог кредиторів, матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (з 21.10.2019 року - Кодексу України з процедур банкрутства).

Статтею 2 КУзПБ визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Правові засади забезпечення позову у господарському судочинстві врегульовано главою 10 розділу І ГПК України, тоді як спеціальним законом про банкрутство (стаття 40 КУзПБ) визначено особливі різновиди забезпечувальних заходів вимог кредиторів боржника, які є учасниками провадження у справі, та надано право застосування таких заходів як за клопотанням розпорядника майна чи кредитора, так і за ініціативою суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 КУзПБ, г . осподарський суд за клопотанням розпорядника майна, кредиторів або з власної ініціативи може заборонити боржнику вчиняти без згоди арбітражного керуючого правочини, а також зобов`язати боржника передати цінні папери, майно, інші цінності на зберігання третім особам, вчинити чи утриматися від вчинення певних дій або вжити інших заходів для збереження майна боржника (у тому числі шляхом позбавлення боржника права розпорядження його нерухомим майном або цінними паперами без згоди розпорядника майна або суду, який розглядає справу про банкрутство; накладення арешту на конкретне рухоме майно боржника), про що виноситься ухвала.

У ст. 40 КУзПБ наведено вичерпній перелік спеціальних заходів забезпечення вимог кредиторів (заборона/зобов`язання вчинити або утриматися від вчинення дій, що можуть безпосередньо вплинути конкурсну/ліквідаційну масу боржника; припинення повноважень керівника) та безальтернативно визначено безпосередніх адресатів (суб`єктів) таких заходів забезпечення боржник та у випадку припинення повноважень за частиною другою цієї статті - керівник/орган управління боржника; визначено і мету задля якої такі заходи застосовуються - для збереження майна боржника, усунення перешкод для виконання розпорядником майна своїх повноважень та захисту прав і законних інтересів боржника або кредиторів.

Стосовно застосування заходів забезпечення позову у справі про банкрутство Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 13.02.2020 року у справі № 50/790-43/173 сформував висновок про те, що в силу статей 136, 137 ГПК України право здійснення забезпечення вимог кредитора у справі про банкрутство та вибору тих чи інших заходів належить господарському суду, який виходить із конкретних обставин справи та пропозицій заявника.

Системний аналіз зазначених норм ГПК України та КУзПБ дозволяє зробити висновок про те, що загальні принципи застосування забезпечувальних заходів (на будь-якій стадії розгляду справи, якщо їх незастосування може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав кредитора як учасника провадження), дотримання доцільності, адекватності та співмірності застосованих заходів мають застосовуватися як загальні забезпечувальні норми відповідно до статті 136 ГПК України.

З метою захисту прав та інтересів кредиторів, а також збереження майнових активів боржника, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в тому числі, на стадії ліквідаційної процедури вправі вжити заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, які передбачені загальними положеннями статті 137 ГПК України, а також інших заходів, застосування яких, за переконанням суду, є необхідним у конкретному випадку, з урахуванням спеціальних норм КУзПБ (подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.04.2019 у справі № 925/100/15, від 13.02.2020 року у справі № 50/790-43/173, від 16.09.2020 у справі N 910/13208/19).

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду або незабезпечення таким рішенням ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 ГПК України). Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного суду від 15.09.2020 року у справі № 753/22860/17, постановах Верховного Суду від 10.10.2019 року у справі № 916/1572/19, від 28.10.2019 року у справі № 916/1845/19, від 10.09.2020 року у справі № 922/3502/19).

Важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем певних дій не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

З урахуванням специфіки провадження у справі про банкрутство, безпосередньою метою застосування передбачених статтею 137 ГПК України заходів забезпечення позову, як заходів забезпечення вимог кредиторів у такій справі, є збереження майна боржника та у такий спосіб охорона матеріально-правових інтересів кредиторів від можливих недобросовісних дій боржника чи інших осіб стосовно його активів задля попередження потенційних труднощів у досягненні основної мети процедур банкрутства - якнайповнішого задоволення вимог кредиторів.

Вирішуючи питання про застосування таких заходів забезпечення у справі про банкрутство, господарський суд має виходити з їх оцінки за критеріями розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності, а також перевірити їх спрямованість на досягнення спеціальної мети застосування заходів забезпечення вимог кредиторів у процедурах банкрутства, про що зазначити у відповідній ухвалі.

Як уже зазначалось, у підготовчому засіданні Господарським судом Черкаської області своєю ухвалою від 20.09.2021 року, разом з відкриттям провадження у справі про банкрутство Фермерського господарства Престиж агролюкс і введенням процедури розпорядження майном боржника, вжито заходи щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони боржнику та власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави. Вжиття цих заходів забезпечення вимог кредиторів ґрунтується на нормі абз. 7 ч. 8 ст. 39 КУзПБ.

Крім того, протягом процедури розпорядження майном органи управління боржника не мають права приймати рішення про: реорганізацію (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) і ліквідацію боржника; створення господарських товариств або участь в інших господарських товариствах; створення філій та представництв; виплату дивідендів; проведення боржником емісії цінних паперів; вихід зі складу учасників боржника юридичної особи, придбання в акціонерів раніше випущених акцій боржника; відчуження або обтяження нерухомого майна боржника, в тому числі його передачу в заставу, внесення зазначеного майна до статутного капіталу іншого підприємства або господарського товариства; надання позик (кредитів), надання поруки, гарантій, а також передачу в довірче управління майна боржника.

Такі заборони і обмеження діють в силу закону та, за загальним правилом, не потребують реалізації (установлення) у судових рішеннях, а наслідком їх недотримання є недійсність/нікчемність рішення, правочину чи майнової дії боржника.

Оцінюючи обґрунтованість клопотання про забезпечення кредиторських вимог суд вважає, що за обставин дії уже вжитих судом заходів забезпечення вимог кредиторів, запропоновані кредитором заходи є недоцільними. Крім того, кредитором у своєму клопотанні не доведено та не обґрунтовано належними доказами наявності ризиків протиправного зменшення активів боржника чи неможливості задоволення його вимог як кредитора внаслідок зменшення у боржника земельного фонду, що перебуває у його користуванні, оскільки ці земельні ділянки не є майном боржника. Зазначене у сукупності не дає підстав для задоволення поданої заяви кредитора та вжиття запропонованих ним заходів у розумінні приписів ст. 40 КУзПБ, ст.ст. 136, 137 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 39, 40 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 136-137, 139, 202, 233-235 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" про забезпечення вимог кредиторів за вх. № 11016/22 від 26.09.2022 року у справі № 925/1228/21 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду у строки та в порядку, встановлені ст.ст. 253-259 ГПК України.

Суддя В.М. Грачов