номер провадження справи 18/54/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2022 справа № 908/522/22

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Господарського суду Запорізької області Левкут Вікторія Вікторівна, розглянувши матеріали справи № 908/522/22

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю ТЕХЕНЕРГОХІМ (вул. Ульянова, 54, м. Запоріжжя, 69034; поштова адреса: вул. Цимлянська, 29, м. Запоріжжя, 69034)

до відповідача Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, 166, м. Запоріжжя, 69107)

про стягнення 2436,00 грн.

Без виклику учасників справи

Товариством з обмеженою відповідальністю Техенергохім через систему Електронний суд подано до Господарського суду Запорізької області позов про стягнення з Головного управління ДПС у Запорізькій області 2436,00 грн. шкоди, заподіяної платнику податків внаслідок податкових правопорушень контролюючого органу. Позивач справу просив розглянути в порядку спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне. Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області 02.07.2013 винесені податкові повідомлення-рішення № та № на підставі висновків, викладених у постанові про призначення перевірки від 04.03.2013 слідчого СВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області старшого лейтенанта міліції Диби О.Д. Позивач оскаржив до Запорізького окружного адміністративного суду зазначені податкові повідомлення-рішення. Постановою від 31 березня 2015 року у справі 808/6221/14 податкові повідомлення-рішення № від 02.07.2013 та № від 02.07.2013 Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області суд визнав протиправними та скасував. Посилаючись на норми ст.ст. 114, 128 ПК України, якими визначаються підстави для стягнення шкоди за податковими правопорушеннями контролюючих органів у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої станом на дату визнання таких рішень, дій чи бездіяльності незаконними, у порядку, передбаченому законодавством, позивач просив позов задовольнити.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2022 справу № 908/522/22 передано на розгляд судді Левкут В.В.

Ухвалою суду від 13.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 908/522/22, присвоєно справі номер провадження 18/54/22, на підставі ст. 252 ГПК України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи; встановлено відповідачу строк для надання суду обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, витребувано документи, зазначені в ухвалі. Встановлено позивачу строк для надання суду відповіді на відзив на позов, а також доказів направлення відповіді на відзив відповідачу протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов.

Сторони повідомлені про розгляд справи у визначеному ГПК України порядку.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ухвалу суду від 13.06.2022 у справі № 908/522/22 вручено повноважному представнику відповідача 16.06.2022.

Від відповідача 05.07.2022 надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти заявлених вимог заперечив та зазначив, що статті 114 та 128 ПК України, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, на час визнання рішень податкового органу незаконними діяли в іншій редакції, а перехідними положеннями ПК України та прикінцевими положеннями Закону № 466-ІХ не передбачено застосування діючих в редакції Закону №466-ІХ норм статей 114 та 128 ПК України у зворотному часі. Крім того відповідач відзначив, що правовідносини щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.07.2013 № та № виникли у жовтні 2015 року (ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2015 по справі №808/6221/14), а позивач до суду звернувся 22.02.2022, після закінчення строку позовної давності для відповідної вимоги. Відповідач просив в позові відмовити.

У відзиві відповідач просив розгляд справи № 908/522/22 проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 17.07.2022 у задоволенні клопотання відповідача відмовлено та запропоновано позивачу протягом 5 днів з дня отримання відзиву надати відповідь на відзив, оформлену згідно вимог ст. 166 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується відповідь позивача, якщо такі докази не надані відповідачем.

Позивач відповіді на відзив суду не надав.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи за № 908/522/22 дозволяють здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зважаючи на закінчення строків розгляду справи, запровадження воєнного стану на території України та ведення бойових дій на території Запорізької області, а також перебування судді Левкут В.В. у щорічній відпустці по 23.09.2022, рішення прийнято без його проголошення 30.09.2022.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ТЕХЕНЕРГОХІМ» з питань дотримання вимог діючого податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Лантанбуд» за період з 01.10.2010 по 31.12.2011, за результатам якої податковим органом складений акт від 30.04.2013 №638/22-12/22161169.

Актом перевірки зафіксовано, зокрема:

- порушення ТОВ «ТЕХЕНЕРГОХІМ» пп.пп. 7.4.1, 7.4.2, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (із змінами та доповненнями) та п.п. 198.1, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1, 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ (із змінами та доповненнями), внаслідок чого ТОВ «ТЕХЕНЕРГОХІМ» занижено податок на додану вартість у сумі 14566,00 грн., у тому числі по періодам: за листопад 2010 року в сумі 2607,00 грн., за грудень 2010 року в сумі 2607,00 грн., за лютий 2011 року в сумі 2289,00 грн., за березень 2011 року в сумі 7063,00 грн.;

- порушення ТОВ «ТЕХЕНЕРГОХІМ» пп.пп. 7.4.1, 7.4.2, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (із змінами та доповненнями) та п.п. 198.1, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1, 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ (із змінами та доповненнями), внаслідок чого ТОВ «ТЕХЕНЕРГОХІМ» завищено від`ємне значення в сумі 40440,00 грн., у тому числі по періодам: за травень 2011 року в сумі 7331,00 грн., за червень 2011 року в сумі 9509,00 грн., за серпень 2011 року в сумі 10422,00 грн., за вересень 2011 року в сумі 5990,00 грн., за жовтень 2011 року в сумі 7188,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 02.07.2013:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів» на загальну суму 15870,50 грн. (основний платіж - 14 566,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 1 304,50 грн.);

- № , яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення на суму податку на додану вартість у розмірі 40 440,00 гривень.

Вищезазначені обставини встановлені постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 31.03.2015 у справі № 808/6221/14 за позовом ТОВ «ТЕХЕНЕРГОХІМ» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Вказаною постановою суду позов ТОВ «ТЕХЕНЕРГОХІМ» задоволено, податкові повідомлення-рішення від 02.07.2013 № та № визнано протиправними та скасовано.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2015 у справі № 808/6221/14 постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 31.03.2015 у даній справі залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини, які були встановлені у рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 31.03.2015 та ухвалі Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2015 у справі № 808/6221/14, які мають преюдиціальне значення для даного спору, не підлягають повторному доказуванню.

Товариство з обмеженою відповідальністю Техенергохім, посилаючись на встановлені у адміністративній справі № 808/6221/14 обставини, звернулось до господарського суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної платнику податків внаслідок податкових правопорушень контролюючого органу.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд визнав позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування або посадовою особою відповідного органу визначені у статтях 1173, 1174 ЦК, за змістом яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи посадовою особою відповідного органу при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статті 1173, 1174 ЦК є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, постановах Верховного Суду від 17.10.2019 у справі №908/2202/18, від 02.03.2020 у справі №910/434/19, від 09.04.2020 у справі № 908/690/19, від 02.03.2021 у справі №911/2371/19.

Порушення органу державної влади позивач вбачає у винесенні незаконних повідомлень рішень, які скасовані за результатом судового оскарження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на норми статей 114 та 128 ПК України.

Відповідно до п. 114.1 ст. 114 ПК України особа, чиї права та/або законні інтереси порушено, має право на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб.

Шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, відшкодовується державою за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини контролюючого органу, його посадових (службових) осіб.

Згідно із п. 114.2 цієї статті шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, що визнаються податковими правопорушеннями відповідно до цього Кодексу, відшкодовується в повному обсязі в порядку, передбаченому законодавством про відшкодування шкоди.

Особа, чиї права порушені, за наявності обставин, передбачених пунктом 128.2 статті 128 цього Кодексу, має право заявити вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої станом на дату визнання таких рішень, дій чи бездіяльності незаконними, у порядку, передбаченому законодавством. У такому разі доведенню підлягає лише протиправність рішень, дій чи бездіяльності стосовно особи.

За визначенням п. 28.2 ст. 128 ПК України, податковими порушеннями, відшкодування шкоди за вчинення яких згідно з пунктом 114.2 статті 114 цього Кодексу допускається внаслідок доведення лише факту його вчинення, є:

128.2.1. прийняття незаконного рішення, а так само вчинення незаконних діянь (дій або бездіяльності) контролюючим органом та/або його посадовими (службовими) особами, що призвели до безпідставної відмови в набутті, а так само до безпідставної втрати особою статусу платника податку або платника одного з податків, набуття та/або анулювання (втрата) якого відбувається за рішенням контролюючого органу;

Однак, наведені норми діють в редакції Закону № 466-IX від 16.01.2020, який набрав чинності 23 травня 2020 року.

Відповідно до п. 1 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 466-ІХ, зміни до статей 114, 128 ПК України набирають чинності з 01 січня 2021 року.

На час визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень норми статей 114, 128 ПК України діяли в іншій редакції:

Стаття 114. Строки давності для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів). 114.1. Граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Стаття 128. Неподання або подання з порушенням строку банками чи іншими фінансовими установами податкової інформації контролюючим органам. 128.1. Неподання або подання податкової інформації банками чи іншими фінансовими установами з порушенням строку, визначеного цим Кодексом, контролюючим органам, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень. Ті самі дії, вчинені протягом року після застосування штрафу, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 гривень.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, діючі в редакції Закону № 466-ІХ норми статей 114 та 128 ПК України, на які посилається позивач, набрали чинності 01 січня 2021 року, а правовідносини щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.07.2013 № та № виникли у 2015 році (постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 31.03.2015 та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2015 по справі № 808/6221/14).

За наведених обставин посилання позивача в позові на норми ст.ст. 114, 128 ПК України щодо відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, є безпідставним, оскільки перехідними положеннями (розділ XX) ПК України та прикінцевими положеннями (розділ II) Закону № 466-ІХ не передбачено застосування діючих в редакції Закону № 466-ІХ норм статей 114 та 128 ПК України, на які посилається позивач, у зворотному часі.

Жодних обґрунтувань відшкодування шкоди/збитків у відповідності до статей 22, 1166, 1173, 1174 ЦК позивачем у позовній заяві не наводиться.

Крім того суд звертає увагу на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України № 893 від 30.09.2020 Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби згідно визначеного Кабінетом Міністрів переліку, до якого входить і Головне управління ДПС у Запорізькій області ().

Права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи (п. 3 Постанови №893).

Наказом Державної податкової служби України від 30.09.2020 № 523 Про утворення територіальних органів Державної податкової служби утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком, зокрема, і Головне управління ДПС у Запорізькій області ().

Наказом Державної податкової служби України від 24.12.2020 № 755 передбачена можливість з 01.01.2021 забезпечення здійснення новоствореними територіальними органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Крім того, регламентовано, що кожен територіальний орган ДПС, утворений як її відокремлений підрозділ, є правонаступником майна, прав та обов`язків відповідного територіального органу ДПС, що ліквідується (Наказ від 12.11.2020 № 643 Про затвердження положень про територіальні органи ДПС).

Водночас позивач зазначив відповідачем Головне управління ДПС у Запорізькій області, яке є відокремленим підрозділом Державної податкової служби України та не є юридичною особою згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 08.12.2021 про юридичну особу - Державна податкова служба України та її відокремлених підрозділів.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 95 ЦК філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 4 ГПК право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

При цьому суд позбавлений права самостійно визначати відповідача у справі, оскільки таким правом наділений позивач згідно ст. 14 ГПК.

За приписами ч. 2 ст. 48 ГПК якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Отже, заміна первісного відповідача на належного відповідача відбувається за клопотанням позивача у визначений процесуальним законодавством строк. Відповідного клопотання про заміну неналежного відповідача позивачем суду не надано.

За таких обставин, позивачем позов пред`явлено не до тієї особи. Відокремлений підрозділ - Головне управління ДПС у Запорізькій області, як структурний підрозділ Державної податкової служби України не має статусу юридичної особи, а тому не може бути самостійним учасником господарського процесу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування норм статей 114, 128 ПК України в редакції, яка набрала чинності з 01.01.2021, та необґрунтованості позовних вимог, заявлених до відокремленого підрозділу, а тому в позові слід відмовити.

Розглянувши висловлену у відзиві на позов заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, суд зазначає наступне.

Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача, підстави для застосування судом наслідків спливу позовної давності відсутні.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Аналіз наведених вище норм права вказує на необхідність подання стороною належних та допустимих доказів в обґрунтування своєї правової позиції щодо наявності порушення її прав та законних інтересів.

Позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог та наявності підстав для відшкодування шкоди, заподіяної платнику податків внаслідок податкових правопорушень контролюючого органу в розмірі 2436,00 грн.

З урахуванням викладеного суд відмовляє в задоволенні позову.

Судовий збір на підставі пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 46, 74, 76-80, 129, 233, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено, оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 05.10.2022.

Суддя В.В. Левкут