РІШЕННЯ

м. Київ

03.10.2022Справа № 910/5709/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження

справу №910/5709/22

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна» (ідентифікаційний код: 31566495; 02160, м. Київ. Проспект Соборності 15; e-mail: )

до товариства з обмеженою відповідальністю «Континент Фуд» (ідентифікаційний код: 40901289; 03148, м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд.15)

про стягнення 218 084,68 грн,

без виклику представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна» (далі - позивач, Фірма) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Континент Фуд» (далі - відповідач, Товариство) про стягнення 218 084,68 грн, з яких: 168 960,72 грн боргу; 14 850,21 грн пені; 4 556,99 грн 3% річних і 29 716,76 грн інфляційних нарахувань.

Позов мотивований невиконанням умов укладеного сторонами договору поставки від 14.05.2018 №д-10 (далі - Договір) з протоколом розбіжностей в частині оплати поставленого та прийнятого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2022 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення для усунення недоліків позовної заяви.

18.07.2022 позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у справі №910/5709/22; розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

08.08.2022 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому Товариство заперечило проти задоволення позовних вимог, і супроводжувальний лист, до якого додано документи на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі.

У встановлений судом строк позивачем відповіді на відзив суду не подано.

Указами Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 року №259/2022 та від 17.05.2022 №341/2022 від 12.08. 2022 №573/2022 затвердженими Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, зі змінами, внесеними Указами від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-IX, та від 18.04.2022 №259/2022, від 21.04.2022 №2212-IX) та від 15.08.2022 року № 2500-IX введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Києві у Господарському суді міста Києва встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи.

Справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

14.05.2018 Фірмою (постачальник) і Товариством (покупець) укладено Договір, за умовами якого:

- постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити на умовах DDP (згідно з Правилами ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року) за адресами відповідно до Додатку №2 до Договору продукцію торговельних марок (далі - товар), згідно із замовленням покупця та товарно-супровідною документацією, які складають невід`ємну частину Договору (пункт 1.1 Договору);

- ціна Договору складається з вартості поставленого та прийнятого покупцем товару відповідно до відповідних товарних накладних за Договором. Оплата за товар здійснюється протягом 7 (семи) календарних днів від дати реалізації товару покупцям магазину (пункт 4.2 Договору);

- Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом одного календарного року. У тому випадку, якщо жодна із сторін письмово не менш як за 30 календарних днів до закінчення Договору не заявить іншій стороні про припинення його дії, Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах (пункт 8.1 Договору).

Договір з протоколом розбіжностей підписано уповноваженими особами та скріплено печатками; у встановленому порядку Договір не оспорений та не визнаний недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої та другої статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, укладений сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки товару.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На виконання умов Договору з 25.02.2021 по 24.12.2021 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 170 215,04 грн, що підтверджується видатковими накладними копії яких долучені до матеріалів справи.

У свою чергу, Товариство перерахувало Фірмі 21 980,96 грн, а тому сума боргу склала 168 960,72 грн.

Відповідно до частини першої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Слід зазначити, що у відзиві на позовну заяву відповідач визнав факт поставки та те, що залишкове сальдо станом на день написання відзиву по Договору складає 168 960,72 грн.

Отже, в силу приписів частини першої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини поставки товару та не виплати за нього грошових коштів у розмірі 168 960,72 грн визнаються сторонами та не підлягають доказуванню.

Водночас у даному спорі сторони підходять по-різному до наявності/відсутності підстав для оплати товару, враховуючи пункт 4.2 Договору.

На думку позивача, сторонами не узгоджено строк оплати товару та механізм його визначення, а тому у даному випадку має застосовуватися частина перша статті 692 ЦК України.

У свою чергу, відповідач вважає, що сторони узгодили строк оплати товару у відповідності до пункту 4.2 Договору, а тому, оскільки, позивач не довів факт реалізації Товариством товару покупцям, то і відсутні підстави для стягнення заборгованості, враховуючи ненастання строку оплати.

Зі змісту Договору чітко вбачається, що оплата за товар здійснюється протягом 7 (семи) календарних днів від дати реалізації товару покупцям магазину.

Разом з тим, чіткого механізму отримання інформації щодо реалізації такого товару сторони не узгодили.

У даному випадку суд вважає за необхідне звернутися до принципу справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад.

Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії [постанова Верховного Суду від 01.03.2021 у справі N 180/1735/16-ц (провадження N 61-18013сво18)].

З видаткових накладних вбачається, що Фірма поставляла Товариству алкогольну продукцію (яка має обмежений термін придатності) та остання поставка відбулася 24.12.2021, тобто напередодні новорічних свят (дні коли купівля та споживання алкоголю підвищується, у порівнянні з іншими днями).

Також, суд звертається до стандарту доказування, а саме «вірогідність доказів».

Із внесенням 17.10.2019 змін до Господарського процесуального кодексу України його статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено у господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Одночасно статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

У даному випадку суд звертається до категорії стандарту доказування та відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).

Так, відповідач, заперечуючи проти настання строку оплати товару не надав жодного документального підтвердження того, що отриманий ним товар від позивача не було реалізовано станом на день вирішення даного господарського спору.

Разом з тим, ухиляючись від надання інформації щодо стану реалізації товару, та не проводячи оплату товару, відповідач порушує принцип справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Що ж до строку настанні оплати, то слід зазначити таке.

Позивач 02.06.2022 надіслав відповідачу претензію від 02.06.2022 №1335, з вимогою негайно погасити борг (отримано Товариством 16.06.2022 відповідно до інформації, розміщеної на сайті Укрпошти).

Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У свою чергу, Товариство належної та обґрунтованої відповіді, у тому числі, щодо не реалізації отриманого товару, не надало.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 168 960,72 грн є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Крім основного боргу позивач заявив до стягнення 14 850,21 грн пені, 29 716,76 грн втрат від інфляції та 4 556,99 грн 3% річних (період нарахування з 25.02.2021 по 24.06.2022).

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та відсотків річних, встановлених Договором, у порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до пункту 5.12 Договору сторони погодили, що за порушення строків оплати згідно з пунктом 4.2 Договору покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Оскільки, з претензією позивач звернувся 02.06.2022 до відповідача, а останній отримав її 16.06.2022, то в силу приписів частини другої статті 530 ЦК України строк прострочення оплати для Товариства настав з 23.06.2022.

Таким чином, за розрахунком суду за період з 23.06.2022 по 24.06.2022 (кінцева дата періоду нарахування, визначена позивачем) 3% річних складає 13,89 грн, пені - 462,91 грн, а інфляційна складова боргу не нараховується [час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця, тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується (постанову Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19)].

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем не подано доказів в підтвердження заперечень проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи подані докази, які оцінені судом у порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України, позов підлягає частковому задоволенню.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача пропорційно розміру позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна» до товариства з обмеженою відповідальністю «Континент Фуд» про стягнення 218 084,68 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Континент Фуд» (ідентифікаційний код: 40901289; 03148, м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд.15) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна» (ідентифікаційний код: 31566495; 02160, м. Київ. Проспект Соборності 15; e-mail: ): 168 960 (сто шістдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят) грн 72 коп. заборгованості; 462 (чотириста шістдесят дві) грн 91 коп. пені; 13 (тринадцять) грн 89 коп. 3 % річних і 1 927 (одну тисячу дев`ятсот двадцять сім) грн 57 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.10.2022.

Суддя Ігор Курдельчук