ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2022 р. Справа№ 925/391/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Енергогазрезерв

на рішення Господарського суду Черкаської області від 23.06.2022

у справі №925/391/22 (суддя Довгань К.І.)

за позовом Заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту освіти Луцької міської ради та Західного офісу Держаудитслужби

до Товариства з обмеженою відповідальністю Енергогазрезерв

про стягнення 189 016,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту освіти Луцької міської ради та Західного офісу Держаудитслужби звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Енергогазрезерв про стягнення 189 016,76 грн., одержаних ним на виконання нікчемних додаткових угод, укладених до договору постачання природного газу від 31.01.2020 за №С-17/20.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилався на те, що укладені додаткові угоди № 2 від 29.10.2020, № 3 від 04.11.2020, № 4 від 30.11.2020, № 7 від 22.12.2020, № 9 від 29.01.2021, які призвели до збільшення ціни закупівлі природного газу по Договору від 31.01.2020 за №С-17/20, укладені в порушення вимог чинного законодавства України про публічні закупівлі та є нікчемними. Сторонами, всупереч інтересів держави, без будь-яких належних на те підстав, без жодного належно обґрунтованого документального підтвердження щодо підвищення ціни на природний газ, в порушення Закону України «Про публічні закупівлі» та договірних умов, укладено додаткові угоди, згідно яких зменшено обсяги поставки природного газу, при цьому збільшено ціну за одиницю товару, що, в свою чергу, не відповідає вимогам тендерної документації. Також, прокурор зауважив, що в результаті підняття ціни на підставі зазначених додаткових угод відповідачем зайво отримано кошти на загальну суму 189 016,76 грн. Прокурор вважає, що порушено інтереси держави та суспільні інтереси, оскільки тендерною документацією, а, в подальшому і в укладеному Договорі, замовник визначив не лише ціну товару, а й кількість, що планував закупити. У результаті ж безпідставного (без належного документального підтвердження) укладення оспорюваних додаткових угод, кількість товару, що також є істотною умовою договору, була значно зменшена, що розцінюється як порушення економічних інтересів держави.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.06.2022 у справі №925/391/22 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Енергогазрезерв на користь Департаменту освіти Луцької міської ради кошти в сумі 189 016,76 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Енергогазрезерв на користь Волинської обласної прокуратури у Державній казначейській службі України, понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 2 835,25 грн.

Ухвалюючи вказане судове рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що відповідач умисно занизив ціну на продукцію - природний газ, маючи намір отримати перемогу у торгах, а, в подальшому, безпідставно збільшив ціну з 4 900 грн (ціна за договором від 31.01.2020 № С/71-20) до 7 886,28 грн за 1 тис. куб.м природного газу (ціна за додатковою угодою від 29.01.2021 № 9) або на 60,9 % від первинної ціни за договором. Тобто, відповідач при укладенні додаткових угод № 2 від 29.10.2020, № 3 від 04.11.2020, № 4 від 30.11.2020, № 7 від 22.12.2020, № 9 від 29.01.2021 мав на меті змінити ціну за одиницю товару не відповідно до її зміни на ринку, а збільшити її на 10 %, незалежно від реального відсотка коливання. Також, суд першої інстанції зазначив, що порушення процедури державних закупівель і укладення зазначених Додаткових угод унеможливлюють раціональне та ефективне використання державних коштів. В даному випадку, в результаті укладення Додаткових угод № 2 від 29.10.2020, № 3 від 04.11.2020, № 4 від 30.11.2020, № 7 від 22.12.2020, № 9 від 29.01.2021 державі в особі Департаменту освіти Луцької міської ради були заподіяні збитки у виді надмірно сплачених грошових коштів в сумі 189 016,76 грн. Також суд зазначив, що прокурор належно обґрунтував підстави здійснення ним представництва інтересів держави у даному спорі.

Не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Енергогазрезерв звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 23.06.2022 у справі №925/391/22 повністю та ухвалити нове рішення у відповідній частині, пов`язаній з предметом позовної заяви і позовних вимог у даній господарській справі та відмовити в задоволенні позовних вимог позивача повністю.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що у цій справі прокурор фактично просить суд застосувати односторонню реституцію, яка не передбачена приписами чинного законодавства, оскільки за змістом положень ст. 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є виключно двостороння реституція. Також, обґрунтовуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції положень ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 53, 226 ГПК України. Прокурор не обґрунтував в чому полягає наявність «інтересів держави» та яким чином даний інтерес порушено, визначив неналежні органи для представництва таких органів та фактично перейняв на себе його функції.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2022, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Енергогазрезерв передано на розгляд колегії суддів у складі: головуюча суддя Владимиренко С.В., судді Ходаківська І.П., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2022 витребувано з Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/391/22. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Енергогазрезерв на рішення Господарського суду Черкаської області від 23.06.2022 у справі №925/391/22.

Матеріали справи надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 25.07.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Енергогазрезерв на рішення Господарського суду Черкаської області від 23.06.2022 у справі №925/391/22. Вирішено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

16.08.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду від прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 23.06.2022 у справі №925/391/22 залишити без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції правильно встановлено всі обставини справи та ухвалено законне судове рішення, з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, що Луцькою оружною прокуратурою було опрацьовано інформацію, оприлюднену на вебпорталі електронної системи публічних закупівель «Рrоzоrrо», за результатами опрацювання якої встановлено, що Управлінням освіти Луцької міської ради (правонаступником якого є Департамент освіти Луцької міської ради) проведено відкриті торги щодо закупівлі «природного газу» ДК 021:2015:09120000-6» - 177 091 метрів кубічних з очікуваною вартістю 1 815 182,75 гривень.

Оголошення про проведення відкритих торгів оприлюднено в мережі Інтернет на вебсайті «Рrоzоrrо» за № UА-2019-12-20-001231-с.

За результатом проведених торгів переможцем вказаного аукціону визначено відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» (далі - ТОВ «Енергогазрезерв») з пропозицією 867 745,90 грн.

Судом встановлено, що 31.01.2020 між Управлінням освіти Луцької міської ради (Споживач) та ТОВ «Енергогазрезерв» (Постачальник) був укладений Договір № С-17/20 постачання природного газу (далі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язався постачати товар (предмет закупівлі) код ДК 021-2015:09120000-6 Газове паливо (природний газ) (далі - природний газ; товар) Споживачеві в обсягах (об`ємах) і порядку, передбачених Договором для забезпечення потреб Споживача, а Споживач зобов`язався своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу в розмірах, строки, порядку та на умовах, передбачених Договором.

Обсяг природного газу за Договором становив 177 091 метрів кубічних.

За умовами п. 5.3 Договору ціна природного газу (ціна за одиницю товару) за 1000 метрів кубічних (розрахункових одиниць) становила 4 900 гривень, в тому числі ПДВ.

В п. 5.2. Договору визначено, що загальна сума Договору (ціна договору) складала 867 745,90 грн, в тому числі ПДВ 144 624, 32 гривень.

Пунктом 11.2. цього Договору визначено, що істотні умови Договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань Сторонами в повному обсязі, крім випадків:

11.2.1. зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків Споживача та або потреби у природному газі;

11.2.2. зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в Договорі;

11.2.3. покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в Договорі;

11.2.4. продовження строку дії Договору та виконання зобов`язань щодо передання товару у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування видатків Споживача, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в Договорі;

11.2.5. узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості природного газу);

11.2.6. зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок;

11.2.7. зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти (евро);

11.2.8. зміни умов у зв`язку з продовженням дії Договору згідно з частиною п`ятою статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.

На час укладання Договору сторонами були погоджені всі істотні умови Договору, а саме: предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог Господарського кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі».

Виконання зобов`язань щодо ціни та кількості природного газу ТОВ «Енергогазрезерв» підтвердили при наданні своєї тендерної пропозиції, у якій вказано, що у разі визначення їх переможцями та прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю, останні беруть на себе зобов`язання виконати всі умови, передбачені договором та зазначеним нижче підписом ТОВ «Енергогазрезерв» підтверджує повну, безумовну і беззаперечну згоду з усіма умовами проведення процедури закупівлі, визначеними в тендерній документації. (Тендерна пропозиція від 28.12.2019).

В подальшому, відповідачем були направлені позивачу листи від 19.10.2020 № 19/10/1, від 28.10.2020 № 28/10/2, від 23.11.2020 № 23/11/01, від 14.12.2020 № 14/12/01, від № 14/12/01, від 15.01.2021 № 15/01/01 із пропозиціями про укладення Додаткових угод до Договору через підвищення закупівельної ціни на постачання природного газу.

Судом встановлено, що сторони уклали Додаткові угоди до вище вказаного Договору, на підставі яких було збільшено ціну за 1 тис. куб.м. природного газу, а саме Додаткові угоди: № 2 від 29.10.2020 - до 5 388 грн; № 3 від 04.11.2020 - до 5 926,80 грн; № 4 від 30.11.2020 - до 6 519,48 грн; № 7 від 22.12.2021 - до 7 170 грн; № 9 від 29.01.2021 - до 7 886, 28 грн.

Необхідність укладення додаткових угод до Договору відповідач обґрунтовував коливанням ціни природного газу на ринку. На підтвердження коливання ціни відповідач надав:

- Експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати від 27.10.2020№ О - 742/03, в якій зазначено, що на підставі інформації регіональних підприємств постачальників газу станом на вересень 2020 року 6 080,05 грн. на жовтень місяць 2020 року ціна природного газу становила 7 713,88 грн, (на підставі чого було укладено додаткову угоду № 2);

- Експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати від 27.10.2020 № О - 742/02, у якій зазначено, що згідно з інформацією Товарної біржі «Українська енергетична біржа» середня вартість природного газу станом на 03.10.2020 становила 6 423,34 грн, а 12.10.2020 7 189,24 грн (на підставі чого було укладено додаткову угоду № 3);

- Експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати від 27.10.2020 № О - 742/01, у якій зазначено, що згідно з інформацією Товарної біржі «Українська енергетична біржа» середня вартість природного газу станом на 12.10.2020 становила 7 189,24 грн, а 26.10.2020 7 911,22 грн (на підставі чого було укладено додаткову угоду № 3);

- Експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати від 09.11.2020 № О - 792/01, у якій зазначено, що на підставі інформації регіональних підприємств постачальників газів станом на жовтень 2020 року становила 7 406,37 грн, а на листопад 2020 року 8 453,07 грн (на підставі чого було укладено додаткову угоду № 4);

- Експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати від 15.12.2020 № О - 938/02, у якій зазначено, що згідно з інформацією Товарної біржі «Українська енергетична біржа» приведена вартість природного газу станом на 15.11.2020 на європейському хабі ТТF становила 7 328,80 грн, хабі NCG 7 176,61 грн, хабі Gaspool 7 349,94 грн, хабі CEGH 7 163,93 грн, а станом 15.12.2020 на європейському хабі ТТF становила 8 690,85 грн, хабі NCG 8 509,98 грн, хабі Gaspool 8 660,70 грн, хабі CEGH 8 367,86 грн (на підставі чого укладено додаткову угоду № 7);

- Експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати від 13.01.2021 № О - 31/03, у якій зазначено, що згідно з інформацією Товарної біржі «Українська енергетична біржа» вартість природного газу станом на 28.12.2020 становила 7 650,02 грн, а 12.01.2021 9 138,59 грн (на підставі чого укладено додаткову угоду № 9).

Згідно з пунктами 5, 6 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель» від 19.09.2019 №114-ІХ процедури закупівель товарів, робіт і послуг, розпочаті до введення в дію цього Закону, завершуються відповідно до порядку, що діяв до введення в дію цього Закону. Договори про закупівлю, укладені у порядку та на умовах, установлених до введення в дію цього Закону, виконуються в повному обсязі до закінчення строку, на який такі договори були укладені. Зміни до таких договорів вносяться у порядку та на умовах, встановлених до введення в дію цього Закону.

Судом першої інстанції зазначено, що Договір укладено до моменту введення в дію положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель» від 19.09.2019 №114-ІХ, тобто зміни до даного правочину повинні вноситися у порядку та на умовах, встановлених до введення в дію цього Закону.

Згідно п. 11.1.3 Договору всі зміни та доповнення до Договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими представниками Сторін та скріплюються їх печатками (за наявності).

Законом України «Про публічні закупівлі» (в редакції чинній на момент укладення договору та додаткових угод) (далі - Закон) встановлено, що правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади, метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Згідно ст. 3 Закону закупівлі здійснюються, у тому числі, за принципами максимальної економії та ефективності.

Тендер проводиться не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі.

Відповідно до ст. 5 Закону «Про публічні закупівлі», закупівлі здійснюються за принципом відкритості та прозорості на всіх їх стадіях; метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі»).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі листа Луцької окружної прокуратури від 24.11.2021 за № 53-6397 вих-21 було ініційовано перед Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області проведення моніторингу публічної закупівлі № UА-2019-12-20-001231-с, внаслідок чого було встановлено, що сторони безпідставно вносили зміни до істотних умов Договору якими змінювали ціну за одиницю товару, збільшуючи планову та фактичну ціну природного газу за 1000,0 куб.м. з урахуванням ПДВ шляхом укладення додаткових угод, чим порушили вимоги пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону.

Листом Управління західного офісу Держаудитслужби у Волинській області № 130317-17/3347-2021 повідомило Луцьку окружну прокуратуру, що висновки про результати моніторингів закупівель Управління будуть оприлюднені в електронній системі закупівель відповідно до ст. 8 Закону України «Про публічні закупівлі».

Листом від 22.02.2022 за № 53-1437 вих-22 Луцька окружна прокуратура повідомила, що за результатами моніторингу електронної закупівлі № UА-2019-12-20-001231-с Управління західного офісу Держаудитслужби у Волинській області складено та 18.01.2022 оприлюднено висновок, у якому констатовано безпідставне внесення Замовником змін до істотних умов договору від 31.01.2020 № С-17/20 та ініціювала звернення до суду в інтересах держави з метою усунення порушень виявлених під час моніторингу публічної закупівлі № UА-2019-12-20-001231-с .

Листом Управління західного офісу Держаудитслужби у Волинській області № 130317-17/3347-2021 повідомило Луцьку окружну прокуратуру, що орган державного фінансового контролю за результатами як моніторинг закупівлі не наділений повноваженнями на звернення до суду та ініціює питання перед Луцькою окружною прокуратурою щодо звернення до суду з позовом.

З огляду на вказані обставини, Заступник керівника Луцької окружної прокуратури звернувся до суду з цим позовом в інтересах держави в особі Департаменту освіти Луцької міської ради та Західного офісу Держаудитслужби до Товариства з обмеженою відповідальністю Енергогазрезерв про стягнення 189 016,76 грн., одержаних ним на виконання нікчемних додаткових угод, укладених до договору постачання природного газу від 31.01.2020 за №С-17/20.

Суд першої інстанції, дослідивши вказані вище експертні висновки Черкаської торгово-промислової палати дійшов вірного висновку, що ці висновки не містять відомостей щодо динаміки ціни на природний газ, в них відсутній аналіз вартості ціни газу на дату укладення Договору № С/71-20 від 31.01.2020 та Додаткових угод до нього, чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни природного газу на ринку. Тобто, ці висновки не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов Договору в порядку п. 2. ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі». Разом з тим, в самих висновках зазначено, що вказані висновки мають виключно довідковий характер.

Отже, вказані листи за своїм змістом та суттю є лише документами довідково-інформаційного характеру та фактично дублюють дані із сайту Товарної біржі (далі - ТБ) «Українська товарна біржа».

Судом першої інстанції встановлено, що 28.12.2019 відповідач у тендерній пропозиції для участі у публічній закупівлі № UА-2019-12-20-001231-с визначив ціну у розмірі 4 900 грн за 1 тис. куб.м, і в подальшому така ціна не зменшилася.

Здійснив аналіз відомостей, розміщених на офіційному сайті ТБ «Українська товарна біржа», середньозважені ціни на природний газ за результатами електронних біржових торгів на Українській енергетичній біржі становили: 08.01.2020 - 4 994,92 грн з ПДВ з післяплатою (дата проведення електронних торгів); 31.01.2020 - 5 793,02 грн з ПДВ з післяплатою (дата укладення Договору); 01.10.2020 - 5 555,96 грн з ПДВ з післяплатою (початок дії додаткової угоди № 2); 15.10.2020- 5 555,96 грн з ПДВ з післяплатою (початок дії додаткової угоди № 3); 29.10.2020- 5 555,96 грн з ПДВ з післяплатою (укладення додаткової угоди № 2); 04.11.2020 - 6 700 грн з ПДВ з післяплатою (укладення додаткової угоди №3); 30.11.2020- 6 039,92 грн з ПДВ з післяплатою (укладення додаткової угоди № 4); 01.12.2020 - 6092,77 грн з ПДВ з післяплатою (початок дії додаткової угоди № 7); 22.12.2020- 6 344,48 грн з ПДВ з післяплатою (укладення додаткової угоди № 7); 29.01.2021 - 8 040,77 грн з ПДВ з післяплатою (укладення додаткової угоди № 9).

Водночас, з проведеного аналізу інформації, яка розміщена на офіційному сайті ТБ «Українська товарна біржа», суд першої інстанції дійшов висновку, що коливання цін на ринку природного газу у період укладення Додаткових угод за № № 2, 3, 4, 7, 9 не відбувалось.

У період укладення Додаткової угоди № 2 ціна на газ знизилася в порівняні з датою укладення Договору з 5 793,02 грн до 5 555,96 грн, аналогічна ситуація відбувалася у період укладення Додаткових угод за № № 3 та 4.

Судом першої інстанції зазначено, що завдяки тому, що постачальник у тендерній пропозиції запропонував найнижчу ціну товару, це дозволило йому перемогти у тендері. Водночас, відповідач, будучи обізнаним про ціни на предмет закупівлі, які склалися на ринку на момент підписання договору, гарантував його постачання Управлінню освіти Луцької міської ради за цінами згідно з Договором.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач під час участі у відкритих торгах, умисно здійснив заниження ціни на продукцію - природний газ, з метою отримання перемоги у торгах, а в подальшому збільшив ціну із 4 900 грн (ціна за Договором від 31.01.2020 № С/71-20) до 7 886,28 грн за 1 тис. куб.м газу (ціна за додатковою угодою від 29.01.2021 № 9) або на 60,9 % більше від первинної ціни за договором. Тобто, відповідач, при укладенні кожної із зазначених угод мав на меті змінити ціну за одиницю товару не відповідно до її зміни на ринку, а збільшити її, незалежно від реального відсотка коливання більше ніж, на 10 %.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що саме через збільшення ціни газу, обсяги постачання газу зменшилися та склали 152,4678 тис. куб.м, загальною вартістю 936 109,08 грн із врахуванням Додаткових угод.

Відтак, Управлінням освіти Луцької міської ради недоотримано природного газу, на який розраховувало при укладенні вказаного Договору, оскільки постачання газу склало лише 86 % від обумовленого об`єму.

За приписами ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

У ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 185 Господарського кодексу України до укладення господарських договорів на біржах, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних бірж, ярмарків та публічних торгів.

Статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частинами 4, 5 ст. 656 Цивільного кодексу України, до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України Про публічні закупівлі, у відповідній редакції, (далі по тексту Закон) договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 36 названого Закону умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Частиною 3 ст. 6 Цивільного колдексу України передбачено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Закон встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ст. 36 названого Закону, зокрема, за п. 2 ч. 4 наведеної норми - у випадку коливання цін товару на ринку чи то у бік збільшення, чи у бік зменшення, що надає сторонам право змінювати умови договору щодо ціни товару, при цьому не більше ніж на 10% та не збільшуючи загальну суму договору. Тобто, неухильним аспектом при застосуванні п. 2 ч. 4 ст. 36 названого Закону при збільшенні ціни за одиницю товару є підтвердження (наявність) факту коливання ціни такого товару на ринку не більше ніж на 10% та без збільшення загальної суми договору.

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про публічні закупівлі» уповноважений орган здійснює регулювання та реалізує державну політику у сфері закупівель у межах повноважень, визначених цим Законом.

Крім того, згідно роз`яснення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю від 07.04.2015 №3302-05/11398-07 у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін. Враховуючи викладене, при кожному внесенні змін до договору про закупівлю у вищезазначеному випадку шляхом укладання додаткової угоди до договору сторони договору зобов`язані належним чином виконувати умови такого договору з урахуванням змінених його умов кожного разу. Водночас, внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Згідно з п.п. 57 п. 4 Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 459 вказане Міністерство надає роз`яснення щодо застосування законодавства у сфері державних закупівель.

Отже, сторони у випадку коливання цін на ринку наділені правом вносити зміни до договору щодо ціни товару декілька разів, але не більше, ніж на 10 % від ціни за одиницю товару, і такі зміни сторони вносять з урахуванням вже внесених попередніх змін. Тобто, кожного разу сторони мають право збільшити ціну за одиницю товару не більше, ніж на 10 % з урахуванням попередніх змін, однак у випадку коливання цін, тобто з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Судом першої інстанції при розгляді спірних правовідносин враховано правові висновки викладені Верховним Судом у постанові Об`єднаної палати від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, за якою метою регулювання, передбаченою ст. 36 ЗаконуУкоаїни «Про публічні закупівлі», а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону «Про державні закупівлі» нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Також, Верховний Суд вважає, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначену в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про публічні закупівлі» одним з принципів публічних закупівель є максимальна економія та ефективність. З цього випливає, що ініціативу щодо збільшення ціни за одиницю товару та надання документального підтвердження коливання ціни товару на ринку має виявляти саме контрагент за договором про закупівлю, а не замовник.

Згідно до п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» документ, який передає постачальник на підтвердження коливання ціни на ринку товару ініціюючи зміну істотних умов договору про закупівлю товару, має підтвердити саме зміну (коливання) ціни на ринку, тобто містити інформацію про попередню ціну і про ціну станом на певну дату.

Відтак, підтвердження факту коливання ціни на товар у документі, який видає компетентна організація має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 915/346/18, від 23.01.2020 у справі № 907/788/18, від 21.03.2019 у справі № 912/898/18, від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18, від 25.06.2019 у справі № 913/308/18.

Також, суд зазначає, що сторони у випадку коливання цін на ринку (як в бік зменшення, так і в бік збільшення ціни) наділені правом вносити зміни до ціни товару декілька разів, але не більше, ніж на 10 % від ціни за одиницю товару, і такі зміни сторони вносять з урахуванням вже внесених попередніх змін. Для внесення змін до умов договору щодо ціни товару визначальним є не просто коливання ціни, а й те, що таке коливання сторонами не було враховано попередніми змінами.

Суд зауважує, що існування обставин, які є підставою для зміни ціни товару, повинно бути доведеним, документально підтвердженим. Тобто відповідні документи, що підтверджують коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.

Згідно ст. 37 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог ч. 4 ст. 36 цього Закону.

За приписами ст.1 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю - це договір, що укладається між замовником і учасником торгів за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених Законом «Про публічні закупівлі».

Відповідно ч. 4 ст. 36 зазначеного Закону умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі тощо.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 22 Закону «Про публічні закупівлі» тендерна документація має містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов.

Зобов`язання має виконуватися належним чином, зокрема відповідно до умов договору.

При цьому ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Закон України «Про публічні закупівлі» не містить виключень з цього правила.

Зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: - відбувається за згодою сторін; - порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); - підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); - ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; - загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (ст. 13 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. При цьому сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це іншій стороні договору. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у 20-денний строк після одержання пропозиції повідомляє іншу сторону про результати такого розгляду. Таким чином, зміна умов договору відбувається за згодою обох сторін.

Будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.

Законодавство про публічні закупівлі встановлює спеціальний порядок зміни істотних умов договору, укладеного на відкритих торгах.

Зокрема, Управління освіти Луцької міської ради як сторона договору, розпоряджалося коштами бюджету Луцької міської територіальної громади в межах затверджених асигнувань.

Об`єднаною палатою Верховного суду в постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 зазначено, що постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є не прогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Аналогічних правових висновків про наявність порушення інтересів держави у разі безпідставного укладення додаткових угод про збільшення ціни за одиницю товару при закупівлі товарів за кошти бюджетів різних рівнів дійшов Верховний Суд у постановах від 18.06.2021 у справі №927/491/19, від 13.10.2020 у справі № 912/1580/18, від 18.08.2020 у справі № 913/151/19, від 12.02.2020 у справі № 913/166/19, від 23.01.2020 у справі № 907/788/18, від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18, від 25.06.2019 у справі № 913/308/18, від 16.04.2019 у справі № 915/346/18, від 21.03.2019 у справі № 912/898/18, від 15.03.2018 у справі № 910/4474/17.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до з ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин. якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Аналогічна правова позиція щодо способу захисту при нікчемності додаткових угод до договору про закупівлю в силу їх укладення в порушення вимог ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (без документального підтвердження коливання ціни на ринку) викладена в постанові Верховного суду від 03.12.2020 у справі № 909/703/19.

Таким чином, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Згідно ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що спірні Додаткові угоди №2, №3, №4, №7 та №9 укладені з порушенням п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону.

Відповідно до ст. 37 Закону договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог частини четвертої статті 36 цього Закону.

Оскільки Додаткові угоди №2, №3, №4, №7 та №9, спрямовані на зміну прав та обов`язків Управління освіти Луцької міської ради та відповідача, які виникли у них з Договору, а тому на них поширюються дія п. 2 ч. 4 ст. 36 та ст. 37 Закону.

Враховуючи що Додаткові угоди №2, №3, №4, №7 та №9 укладені з порушенням п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону, то вони в силу ст. 37 Закону є нікчемними.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (зокрема, постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц.

Отже, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. Крім того, такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2019 у справі №463/5896/14-ц та від 04.06.2019 у справі №916/3156/17.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що визнання недійсними нікчемних додаткових угод №2, №3, №4, №5, №7 та №9 не є належним способом захисту права чи законного інтересу Департаменту освіти Луцької міської ради який є правонаступником Управлінням освіти Луцької міської ради, оскільки не призведе до реального відновлення його порушених прав, адже нікчемний правочин є недійсним в силу закону.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, ЦК і ГК, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Згідно ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 669 Цивільного кодексу України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Таким чином, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 ЦК України, про що викладена правова позиція у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №927/491/19).

Тобто, сторонами всупереч інтересів держави, без будь-яких належних на те підстав, без жодного належно обґрунтованого документального підтвердження щодо підвищення ціни на природний газ, в порушення Закону України «Про публічні закупівлі» та положень укладеного Договору, укладено Додаткові угоди, за якими зменшено обсяги поставки природного газу, при цьому збільшено ціну за одиницю товару, що не відповідає вимогам тендерної документації.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання Договору споживання Управлінням освіти Луцької міської ради природного газу в кількості 152,4678 тис. куб м підтверджується актами прийому-передачі: - акт № СФ-0001311 від 17.03.2020 -25.3634900 куб м; - акт № РН-0002308 від 31.03.2020 - 15.9578300 куб м; - акт № РН-0003140 від 30.04.2020 - 0,5094500 куб м; - акт № РН-0003569 від 31.05.2020 - 0,5686500 куб м; - акт № РН-0004201 від 30.06.2020 - 0,5188500 куб м; - акт № СФ-0005038 від 10.08.2020 - 0,1664918 куб м; - акт № РН-0005214 від 31.08.2020 - 2,5073500 куб м; - акт № РН-0005752 від 30.09.2020 - 3,2595700 куб м; - акт № РН-0006315 від 31.10.2020 - 9,8324700 куб м; - акт № РН-0006983 від 30.11.2020 - 23,2292400 куб м; - акт № РН-0007512 від 16.12.2020 - 50,7710000 куб м; - акт № СФ-0009573 від 01.03.2021 - 19,7834300 куб м.

За постачання вказаного товару Управлінням освіти Луцької міської ради сплачено 936 109,08 грн з урахуванням Додаткової угоди № 8 від 21.01.2021, що підтверджується платіжними документами (т 1 а.с. 55-90): - від 13.04.2020 № 1647 на суму 45 954,80 грн; - від 13.04.2020 № 490 на суму 425,17 грн; - від 13.04.2020 № 1648 на суму 12 447,13 грн; - від 14.04.2020 № 702 на суму 19 366,27 грн; - від 07.05.2020 № 1990 на суму 202,56 грн; - від 12.05.2020 № 794 на суму 24,06 грн; - від 12.05.2020 № 1989 на суму 2 269,68 грн; - від 10.06.2020 № 2407 на суму 2 186,39 грн; - від 10.06.2020 № 2406 на суму 414 грн; - від 11.06.2020 № 952 на суму 186 грн; - від 13.07.2020 № 2480 на суму 5,78 грн; - від 13.07.2020 № 2841 на суму 6,57 грн; - від 14.07.2020 № 1150 на суму 2 530,02 грн; - від 11.08.2020 № 3212 на суму 460,43 грн; - від 13.08.2020 № 1384 на суму 355,38грн; - від 14.09.2020 № 3627 на суму 7 340,69 грн; - від 14.09.2020 № 3628 на суму 6,03 грн; - від 16.09.2020 № 742 на суму 2 829,75 грн; - від 22.09.2020 № 1625 на суму 2 109,55 грн; - від 12.10.2020 № 886 на суму 1617 грн; - від 12.10.2020 № 4273 на суму 11 510,15 грн; - від 12.10.2020 № 4274 на суму 5,78 грн; - від 15.10.2020 № 1850 на суму 2 838,96 грн; - від 09.11.2020 № 2052 на суму 15 212,02 грн; - від 10.11.2020 № 1031 на суму 1 867,80 грн; - від 11.11.2020 № 4819 на суму 18 962 грн; - від 11.11.2020 № 4820 на суму 22 233,26 грн; - від 11.12.2020 № 1253 на суму 3 471,12 грн; - від 11.12.2020 № 5501 на суму 87 406,98 грн; - від 11.12.2020 № 1254 на суму 2 151,60 грн; - від 11.12.2020 № 5500 на суму 23 383,44 грн; - від 15.12.2020 № 2364 на суму 35 029,43 грн; - від 22.12.2020 № 1282 на суму 2 151,60 грн; - від 22.12.2020 № 1281 на суму 3 471,12 грн; - від 28.12.2020 № 5731 на суму 211 322,71 грн; - від 28.12.2020 № 6053 на суму 10 грн; - від 28.12.2020 № 5730 на суму 26 716,66 грн; - від 29.12.2020 № 2478 на суму 87 328,43 грн; - від 02.03.2021 № 1000 на суму 98 307,25 грн; - від 02.03.2021 № 1007 на суму 37 258,80 грн; - від 02.03.2021 № 1001 на суму 20 451,61 грн; - від 18.03.2020 № 1238 на суму 20 864,57 грн; - від 18.03.2020 № 394 на суму 1 051,91 грн; - від 18.03.2020 № 393 на суму 615,93 грн; - від 18.03.2020 № 587 на суму 30 494,60 грн; - від 18.03.2020 № 1237 на суму 71 254,09 грн.

За період з лютого по вересень 2020 року постачання газу здійснювалося по ціні - 4 900 грн за 1 тис. куб.м.

За жовтень 2020 року споживання газу позивачем склало 9,8324700 куб м., вартість якого розраховувалась за наступною формулою:

5926,80 х 9,8324700 = 58 275,08 грн, де: 926,80 грн - ціна за додатковою угодою № 3 від 04.11.2020; 9,8324700 куб.м. - об`єм спожитого газу за договором № С/71-20 від 31.01.2020. Сума коштів, яку переплатили за вересень 2020 становила - 10 095,98 грн = 58 275,08 - 48 179,10 грн (58 275,08 грн вартість за додатковою угодою № 3 від 04.11.2020 (розрахунок за жовтень 2020 року), а 48 179,10 грн - вартість у разі закупівлі по 4 900 х 9,8324700.

За листопад 2020 року споживання газу позивачем склало 23,2292400 куб м, вартість якого розрахована за наступною формулою:

5519,48 х 23,2292400 =151 442,57 грн, де: 519,48 - ціна за додатковою угодою № 4 від 30.11.2020; 23.2292400 куб.м. - об`єм спожитого газу за договором № С/71-20 від 31.01.2020. Сума коштів, яку переплатили за жовтень 2020 року становила 37 619,30 грн = 151 442,57 - 113 823,27 (де: 151 442,57 - вартість за додатковою угодою № 4 від 30.11.2020; 113 823,27 - вартість у разі закупівлі по 4900 х 23,2292400.

За грудень 2020 року споживання газу позивачем становило 50,7710000 куб м., вартість якого розрахована за наступною формулою:

6 519,48 х 50,7710000 = 331000,52 грн, де: 519,48 - ціна за додатковою угодою № 4 від 30.11.2020; 50,7710000 - куб.м. - об`єм спожитого газу за договором № С/71-20 від 31.01.2020. Сума коштів, яку переплатили за листопад 2020 року становить 82 222,62 грн = 331000,52 - 248 777,90, де: 331000,52 грн - вартість за додатковою угодою № 7 від 10.11.2020, 248 777,90 грн - вартість у разі закупівлі по 4900 х 50,7710000.

За січень 2021 року споживання газу позивачем склало 19,7834300 куб м., вартість якого розрахована за наступною формулою:

6886,28 х 19,7834300 = 156 017,66 грн, де 886,28 - ціна за додатковою угодою № 9 від 29.01.2021, 19,7834300 куб.м. - об`єм спожитого газу за договором № 30 від 09.04.2020. Сума коштів, яку переплатили за грудень 2020 року становить 59 078,86 грн = 156 017,66 - 96 938,80, де: 156017,66 - вартість за додатковою угодою № 9 від 29.01.2021, 96 938,80 грн - вартість у разі закупівлі по 4900 х 19,7834300

Таким чином, за результатами виконання вказаних додаткових угод відповідач отримав 189 016,76 грн = (10 095,98 + 37 619,30 + 82 222,62 +59 078,86), сплачених Управлінням освіти Луцької міської ради за товар, який не був поставлений відповідачем.

Доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі колегія не приймає до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач умисно занизив ціну на продукцію - природний газ, маючи намір отримати перемогу у торгах, а, в подальшому безпідставно збільшив ціну з 4 900 грн (ціна за договором від 31.01.2020 № С/71-20) до 7 886,28 грн за 1 тис. куб.м газу (ціна за додатковою угодою від 29.01.2021 № 9) або на 60,9 % більше від первинної ціни за договором. Тобто, відповідач при укладенні зазначених угод мав на меті змінити ціну за одиницю товару не відповідно до її зміни на ринку, а збільшити її на 10 %, незалежно від реального відсотка коливання.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки проведення процедури державних закупівель та укладення договору із порушенням законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, то захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.

Використання бюджетних коштів з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що, в свою чергу, завдає шкоду інтересам держави, звернення прокурора до суду з вказаною позовною заявою має важливе значення для зміцнення правопорядку в сфері здійснення публічних закупівель і захисту економічної конкуренції та додержання всіма учасниками цих суспільних відносин принципу законності (ст. 68 Конституції України). Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Зокрема, недотримання в даному випадку законодавства у сфері публічних закупівель сприяло виникненню особливих економічних і соціальних наслідків, оскільки зменшення обсягу газу в розпал опалювального сезону одразу поставило під загрозу роботу закладів освіти міста.

За приписами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки порушення процедури державних закупівель і укладення Додаткових угод № 2 від 29.10.2020, № 3 від 04.11.2020, № 4 від 30.11.2020, № 7 від 22.12.2020, № 9 від 29.01.2021 унеможливлюють раціональне та ефективне використання державних коштів. В результаті укладення вказаних додаткових угод державі в особі Управлінням освіти Луцької міської ради були заподіяні збитки у виді надмірно сплачених грошових коштів в сумі 189 016,76 грн.

Департамент освіти Луцької міської ради, який є правонаступником Управління освіти Луцької міської ради, є розпорядником коштів. Управлінням освіти Луцької міської ради було сплачено відповідачу кошти згідно додаткових угод до Договору, а тому кошти на загальну суму 189 016,76 грн підлягають стягненню з відповідача на користь саме цього Департаменту.

Доводи апелянта на неправильне застосування судом першої інстанції положень ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 53, 226 ГПК України щодо його представницьких повноважень, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Закон України "Про прокуратуру" визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Відповідно до абз. 1-3 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовуються прокурором у порядку передбаченому частиною 4 цієї статті.

Згідно абз. 1-3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Частинами 1, 3 ст. 4 ГПК України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Так, відповідно до частин 3-5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 з`ясовуючи поняття "інтереси держави" визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Враховуючи зазначене, наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 та від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18.

Разом з тим, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч. ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

З огляду на вказане, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26.07.2018 у справі №926/1111/15, від 13.11.2018 у справі №910/2989/18, від 17.01.2019 у справі №923/241/18, від 21.01.2019 у справі №909/516/18, погодившись з доводами прокурора щодо наявності підстав для представництва інтересів держави.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі №924/1237/17).

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві права" передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Відповідно до правової позиції, викладеної в ухвалі Верховного Суду від 19.07.2018 у справі №822/1169/17, аналіз ч. 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру дає підстави стверджувати, що прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчить про наявність підстав для відповідного представництва.

Отже, з урахуванням вище викладеного, у розумінні положень ст.ст. 73, 76, 77 ГПК України прокурор, звертаючись з позовом у справі, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, довести належними та допустимими доказами обставини здійснення ним повідомлення на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, а також надати докази того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.

В обґрунтування підстав представництва прокурора в суді, прокурор, посилаючись на ст. 23 Закону України Про прокуратуру, зазначив, що у даному випадку прямий інтерес держави полягає у неухильному дотриманні учасниками процедури закупівлі та замовником встановлених Законом України Про публічні закупівлі вимог. Проведення процедури державних закупівель та укладання договору із порушенням законодоваства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим виккористаннм бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.

Відповідно до статті 7-1 Закону України "Про публічні закупівлі" Держаудитслужба здійснює моніторинг закупівлі протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору та його виконання. За результатами моніторингу закупівлі складається висновок, в якому має міститься опис порушення та зобов`язання щодо усунення порушення.

Закупівлі також перевіряються органом державного фінансового контролю під час проведення інспектування, а також під час державного фінансового аудиту. Перевірки закупівель проводяться за письмовим рішенням керівника органу державного фінансового контролю або його заступника за наявності однієї з таких підстав: 1) виникнення потреби у документальній та фактичній перевірці питань, які не можуть бути перевірені під час моніторингу процедури закупівлі, а саме: стану виконання умов договору, внесення змін до нього, в тому числі вимог щодо якості, кількості (обсягів) предмета закупівлі, ціни договору.

У пункті 8 частини першої статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" передбачено право Держаудитслужби порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Підпунктом 9 пункту 4 положення "Про Державну аудиторську службу України" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43 передбачено, що Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, зокрема, звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів і в разі виявлення порушень законодавства має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, а також право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

В матеріалах справи наявний лист Управління західного офісу Держаудитслужби у Волинській області № 130317-17/3347-2021, яке повідомило Луцьку окружну прокуратуру, що орган державного фінансового контролю за результатами моніторингу закупівлі не наділений повноваженнями на звернення до суду та ініціює питання перед Луцькою окружною прокуратурою щодо звернення до суду з позовом (т. 1 а.с. 110).

Таким чином, прокурором вірно визначено Західний офіс Держаудитслужби в якості позивача 2.

Відповідно до частини другої статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Частиною першою статті 17 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності.

Для реалізації наданих повноважень органу місцевого самоврядування мають право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 22 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, є місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад, структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників.

Відповідно до положення про Департамент освіти Луцької міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 28.04.2021 № 10/95 Департамент освіти Луцької міської ради є виконавчим органом Луцької міської ради, уповноваженим органом Луцької міської ради у сфері освіти Луцької міської територіальної громади. Департамент є правонаступником управління освіти Луцької міської ради (п. п. 1.1.,1.2.).

Департамент є юридичною особою та фінансується за рахунок коштів бюджету Луцької міської територіальної громади в межах затверджених асигнувань.

Доходи (прибутки) Департаменту використовуються виключно для фінансування видатків на утримання Департаменту, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених цим Положенням.

Метою діяльності Департаменту відповідно до п. 3.1. Положення є метою діяльності Департаменту є забезпечення прав мешканців Луцької міської територіальної громади на освіту відповідно до Конституції і діючого законодавства України, створення оптимально сприятливих умов для ефективного функціонування мережі закладів освіти і виховання, соціального захисту та всебічного розвитку здобувачів освіти.

Департамент організовує фінансове та матеріально-технічне забезпечення закладів дошкільної, загальної середньої, позашкільної та професійно-технічної освіти та освітніх установ Луцької міської територіальної громади (проведення публічних закупівель). Здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю закладів та установ освіти.

За таких обставин колегія суддів вважає, що у спірному випадку прокурором вірно визначено і позивача1.

Колегією суддів при розгляді даної справи враховано позицію, Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, у якій наведено такі правові висновки:

"Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим".

29.03.2022 Луцька окружна прокуратура звернулась з листами № 53-1609вих.22 та № 53-1610вих.22 до Департаменту освіти Луцької міської ради та Західного офісу Держаудитслужби та ініціювала звернення до суду в інтересах держави про стягнення коштів за результатами виконання Договору від 31.01.2020 UA-2019-12-20-001231-с (т. 1 а.с. 14-15), однак станом на момент подання позову до суду Луцькою окружною прокуратурою Черкаської області шляхом надсилання поштою 03.05.2022, вказані особи до суду не звертались за захистом порушенихо права та законних інтересів.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів дійшла до висновку, що звертаючись до суду з позовом у цій справі, прокурор дотримався вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 ГПК України щодо умов такого звернення, а тому є вірним висновок суду першої інстанції про наявність обґрунтованих підстав для звернення прокурора з даним позовом до суду в особі позивачів.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі №04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування вірогідність доказів, на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, із посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Черкаської області від 23.06.2022 у справі №925/391/22 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Енергогазрезерв задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Енергогазрезерв на рішення Господарського суду Черкаської області від 23.06.2022 у справі №925/391/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 23.06.2022 у справі №925/391/22 залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю Енергогазрезерв.

4. Матеріали справи № 925/391/22 повернути до Господарського суду Черкаської області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.09.2022

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова