РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.09.2022Справа № 910/969/22 (753/17103/21)
За позовом ОСОБА_1

до 1) Товариства з обмеженою відповідлаьністю "Музенідіс Тревел Україна"

2) Фізичної особи-підприємця Величко (Овсяник) Ольги Сергіївни

про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів

в межах справи №910/969/22

За заявою Фізичної особи-підприємця Роскіна Олега Романовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна" (01024, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 9/2, оф. 62, ідентифікаційний номер 39173811)

про банкрутство

Суддя Мандичев Д.В.

Представники учасників: не викликались.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду м. Києва знаходиться справа №910/969/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна".

До Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18.10.2021 по справі № 753/17103/21 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Музенідіс Тревел Україна" на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 57 648,73 грн., моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ "Музенідіс Тревел Україна" в дохід держави 2 724,00 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного суду від 06.07.2022 по справі № 753/17103/21 задоволено частково апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна". Скасовано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.10.2021. Справу № 753/17103/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна" про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів передано до Господарського суду м. Києва, на розгляді якого перебуває справа № 910/696/22 про неплатоспроможність боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна".

У відповідності до ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.07.2022 прийнято справу № 753/17103/21 до розгляду в межах справи №910/969/22. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Ухвала суду від 21.07.2022 направлена позивачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу місця проживання позивача, зазначену в позовній заяві, а саме: АДРЕСА_2 .

Проте конверт із копією вищенаведеної ухвали повернуто на адресу суду підприємством поштового зв`язку без вручення позивачу у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Також ухвала суду від 21.07.2022 направлена відповідачу-1 рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача-1, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01024, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 9/2, оф. 62.

Проте конверт із копією вищенаведеної ухвали повернуто на адресу суду підприємством поштового зв`язку без вручення відповідачу-1 за закінченням терміну зберігання.

Згідно з частиною 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Таким чином, ухвала суду про відкриття провадження у справі направлялася за адресами місцезнаходження позивача та відповідача-1 згідно відомостей із позовної заяви та з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за відсутності заяв про зміну місцезнаходження вказаних сторін.

За приписами частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, судом також враховано, що згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Ухвала про прийняття справи до розгляду в межах справи № 910/969/22 вручена відповідачу-2 29.07.2022, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 634 з відміткою про вручення відповідної ухвали суду.

04.08.2022 до суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву.

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.02.2020 між ТОВ «МУЗЕНІДІС ТРЕВЕЛ Ukraine», як туроператором, ФОП Овсяник Ольгою Сергіївною, як турагентом, з однієї сторони, та Яценком Дмитром Сергійовичем, як замовником, укладено Договір на туристичне обслуговування №KSD100060F9, згідно із п.1.2. якого туроператор через турагента зобов`язався забезпечити комплекс туристичних послуг.

Відповідно до п. 1.2. Договору туроператор через турагента зобов`язувався забезпечити надання комплексу туристичних послуг, а замовник зобов`язується на умовах даного договору прийняти та оплатити його.

Пунктом 1.4 Договору передбачено, що послуги, які входять до складу Турпродукту, безпосередньо надаються Замовнику третіми oсобами - перевізником, готелем (або іншим засобом розміщення), страховою організацією та іншими особами.

Відповідно до Додатку №1 до договору на туристичне обслуговування №KSD100060F9 підтверджено заявку замовника на тур з 10.06.2020 по 19.06.2020.

За положеннями Додаткової угоди №1 до Договору на туристичне обслуговування від 25.05.2020, укладеної між ТОВ «Музенідіс Тревел Ukraine» від імені та в інтересах Туристичної компанії «Mouzenidis Travel A.E.» в особі Овсяник О.С., та ОСОБА_1 , сторони домовились визнати таким, що Додаток №1 від 26.02.2020 втратив чинність, відповідно до якого було погоджено параметри турпродукту у зв`язку з односторонньою відмовою замовника від виконання договору на туристичне обслуговування, погоджено нові параметри туристичного продукту, які включають заміну туристів, їх кількості, готелю, ночей проживання, дати початку подорожі, але в будь-якому випадку не пізніше 31.12.2021.

03.06.2021 між ТОВ «Музенідіс Тревел Ukraine» від імені та в інтересах Туристичної компанії «Mouzenidis Travel A.E.» в особі Овсяник О.С. , та ОСОБА_1 укладено Договір на туристичне обслуговування №114Ам, за яким туроператор через турагента зобов`язався забезпечити надання комплексу туристичних послуг, а замовник зобов`язався прийняти їх та оплатити не пізніше наступного дня в розмірі 71 500,00 грн.

У Додатку № 1 до Договору на туристичне обслуговування №114Ам погоджено початок туру з 26.06.2021 по 05.07.2021.

Згідно із рахунком на оплату №KSD10060F9 від 26.02.2020 остаточна вартість по заявці згідно Договору №АДТА/20-KIV.00108 склала 37 055,70 грн.

Відповідно до квитанції для готівкових розрахунків №KSD10060F9 від 26.02.2020 ОСОБА_1 сплачено на рахунок ФОП Овсяник О.С. 42 028,00 грн.

У свою чергу, ФОП Овсяник О.С. перераховано ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» згідно із платіжним дорученням від 26.02.2020 №203 грошові кошти в сумі 36 995,70 грн.

Крім того, меморіальним ордером №@2PL295261 від 04.06.2021 підтверджується сплата ОСОБА_1. на користь ФОП Овсяник О.С. 29 422 грн., з яких останньою перераховано згідно з платіжним дорученням №381 від 05.06.2021 ТОВ «Музенідіс ТревелУкраїна» 20 653,03 грн.

Відповідно до рахунку на оплату №KSD10060F9 від 28.06.2020 остаточна вартість по заявці згідно з Договором №АДТА/20-KIV.00108 від 26.02.2020 склала 57648,73 грн.

23.07.2021 позивач звернувся до ФОП «Овсяник О.С. та до ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» із вимогою щодо повернення коштів за ненадані туристичні послуги в розмірі 71 500,00 грн. та неустойки в розмірі 57 915,00 грн.

Поряд із цим, 01.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю Музенідіс Тревел Україна», іменоване як компанія, та грецькою компанією MOUZENIDIS TRAVEL - TRAVEL AGENCY TOURISM AND HOTELS ENTERPRISES SOCIATE ANONYME», іменованої як партнер, укладено агентський договір №MZT/GR-KIV/16 з реалізації туристичного продукту та окремих туристичних послуг, за яким компанія зобов`язується за винагороду здійснювати угоди та/або правочини з реалізації сформованих партнером туристичних продуктів й/або окремих туристичних послуг, а також забезпечити комплекс заходів з їх реалізації на умовах цього Договору. Реалізація туристичного продукту (комплекс послуг по розміщенню туриста, екскурсійні послуги, послуги гідів-перекладачів, а також інші послуги) й/або окремих туристичних послуг (в т. ч. авіаперевезення, наземне обслуговування та інші послуги), надані згідно з заявками компанії здійснюються компанією за дорученням та від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок партнера. Компанія здійснює свою діяльність на умовах повної фінансової самостійності. Витрати компанії, спрямовані на реалізацію туристичного продукту в обов`язковому порядку мають бути попередньо узгоджені з партнером і в письмовій формі партнером підтверджені.

Згідно із п. 7.2 агентського договору №MZT/GR-KIV/16 від 01.01.2016 при настанні обставин непереборної сили термін виконання зобов`язань збільшується пропорційно часу, протягом якого будуть діяти такі обставини. Сторона, для якої створилась неможливість виконання зобов`язань за цим Договором повинна протягом 2 днів повідомити іншу сторону про настання і припинення обставин, що перешкоджають виконанню зобов`язань за Договором. Належним доказом наявності зазначених вище обставин та їх продовження є документи, що видаються компетентними органами відповідної країни.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частині першій статті 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про туризм" туристичні оператори юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність.

Відповідно до частин першої-третьої статті 20 Закону України "Про туризм" за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону.

Туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, коли це відбулося з вини туриста (частина восьма статті 20 Закону України "Про туризм").

Відповідно до ч. 9 ст. 20 Закону України "Про туризм" туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста.

Згідно з ч. 10 ст. 20 Закону України "Про туризм" турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов`язаних із відмовою.

Як передбачено ч. 12 ст. 20 Закону України "Про туризм" туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь.

У статті 23 Закону України "Про туризм" визначено, що ваучер форма письмового договору на туристичне або на екскурсійне обслуговування, яка може використовуватися відповідно до цього Закону.

Статтею 33 Закону України "Про туризм" передбачено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частин першої, другої статті 32 Закону України "Про туризм" за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини.

Згідно із ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 295 Господарського кодексу України комерційне посередництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб`єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб`єкта, якого він представляє. Комерційним агентом може бути суб`єкт господарювання (громадянин або юридична особа), який за повноваженням, основаним на агентському договорі, здійснює комерційне посередництво.

У відповідності до ст. 305 Господарського кодексу України відносини, що виникають при здійсненні комерційного посередництва (агентської діяльності) у сфері господарювання, регулюються цим Кодексом, іншими прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами, що визначають особливості комерційного посередництва в окремих галузях господарювання. У частині, не врегульованій нормативно-правовими актами, зазначеними у цій статті, до агентських відносин можуть застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України, якими регулюються відносини доручення.

Відповідно до ст. 239 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Як встановлено судом, замість договору від 26.02.2020 №KSD100060F9, який втратив чинність, 03.06.2021 між ТОВ «Музенідіс Тревел Ukraine» від імені та в інтересах Туристичної компанії «Mouzenidis Travel A.E.» в особі Овсяник О.С., та ОСОБА_1 укладено Договір на туристичне обслуговування №114Ам, за яким туроператор через турагента зобов`язався забезпечити надання комплексу туристичних послуг, а замовник зобов`язався прийняти їх та оплатити не пізніше наступного дня в розмірі 71 500,00 грн.

На виконання умов договорів позивач сплатив на рахунок ФОП Овсяник О.С. загалом 71 450,00 грн., а саме: 42 028,00 грн. 26.02.2020 та 29 422 грн. 04.06.2021.

Судом встановлено, що турпродукт, визначений у додатку 1 до договору позивачем не отриманий, а оплачені грошові кошти Туроператором не повернуті.

У той же час, відповідач має ліцензію на надання туристичних послуг та відповідно до агентського договору №MZT/GR-KIV/16 від 01.01.2016 є компанією на території України, яка діє від імені та в інтересах Туристичних компаній MOUZENIDIS TRAVEL S.A. MOUZENIDIS TRAVEL CYPRUS LTD, MOUZENIDIS TRAVEL TBILISI LTD, від імені та за дорученням, тобто агентський договір є формою підтвердження повноважень компанії.

Відтак, відповідач здійснює діяльність за дорученням, від імені, під контролем і за рахунок грецької компанії, у зв`язку з чим саме відповідач несе зобов`язання за договором на туристичне обслуговування перед позивачем, а сплата ним збитків за порушення умов вказаного договору наділяє правом останнього пред`явити вимоги до грецької компанії MOUZENIDIS TRAVEL S.A.

При цьому, матеріалами справи підтверджується, що ФОП Овсяник О.С. перераховано ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» суму коштів у розмірі 57 648,73 грн. згідно з платіжними дорученнями №203 від 26.02.2020 на суму 36 995,70 грн. та №381 від 05.06.2021 на суму 20 653,03 грн.

У той же час, Указом Президента України № 87/2020 від 13 березня 2020 року введено в дію рішення Ради Національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричинено корона вірусом SARS-CoV-2 , відповідно до якого з 17 березня 2020 року закрито регулярне пасажирське сполучення через державний кордон України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338-р "Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації" урядом запроваджено режим надзвичайної ситуації на всій території України в термін до 31 жовтня 2020 року, одночасно із запровадженням карантину до 31 жовтня 2020 року, тобто у період заброньованого туру.

Так, світова пандемія спричинена коронавірусом SARS-CoV-2 є загальновизнаним фактом

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Серед невичерпного переліку форс-мажорних обставин у цій нормі знаходиться і карантин.

Водночас, саме по собі запровадження карантину не є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання абсолютно всіх договірних зобов`язань. Зацікавлена сторона повинна довести, що вона не в змозі виконувати конкретні зобов`язання і що цю неможливість зумовив саме карантин. Особа має обґрунтувати наявність причинно-наслідкового зв`язку між встановленим карантином та неможливістю виконання своїх зобов`язань за договором, а також в частині повернення позивачу фактично сплачених ним грошових послуг, враховуючи, що туристичні послуги останньому надані не були.

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до частини першої статті 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 25 Закону України "Про туризм" встановлено, що туристи мають право на відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору.

За правилом ч. 11 ст. 20 Закону України «Про туризм» туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування.

Тобто, згідно із наведеною нормою закону саме туроператор несе відповідальність перед туристом за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі № 569/16256/19 (провадження № 61-9034св20), від 30 серпня 2021 року у справі № 559/1604/18 (провадження № 61-782св20).

Таким чином, враховуючи, що відповідач-1, діючи в особі Туроператора, порушив умови договору на туристичне обслуговування від 03.06.2021 №114Ам, який укладено замість договору від 26.02.2020 №KSD100060F9, не надав передбачені послуги та не повернув позивачу повну суму сплачених коштів за замовлені туристичні послуги згідно договору, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача-1 сплачених позивачем коштів у розмірі 57 648,73.

Разом із цим, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ФОП Овсяник О.С. повернуто на рахунок позивача 13 851,27 грн., що були утримані ФОП Овсяник О.С. в якості агентської винагороди за договором від 26.02.2020 №KSD10060F9.

Повернення даної суми коштів позивачу підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 29.06.2021 № 406 на суму 13 851,27 грн.

За наведених обставин, оскільки ФОП Овсяник О.С. у повному обсязі перераховані сплачені позивачем кошти в розмірі 71 450,00 грн. за замовлені туристичні послуги, а саме 57 648,73 грн. перераховано ТОВ «Музенідіс Тревел Україна», та 13 851,27 грн. повернуто позивачу, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ФОП Овсяник О.С. 57 648,73 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача-1 пеню в розмірі 102 960,00 грн., нарахованої на підставі частини 5 статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" на суму боргу 71 500,00 грн. за 48 днів прострочення з 27.06.2021 по 13.08.2021.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 12 ст. 20 Закону України «Про туризм» туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини.

Відповідно до ч.5 ст. 10 ЗУ "Про захист прав споживачів" у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Верховний Суд у постанові від 30.08.2021 у справі №559/1604/18 дійшов висновку, що до правовідносин про надання туристичних послуг слід застосовувати розмір пені, передбачений в частині п`ятій статті 10 Закону України Про захист прав споживачів.

У пункті 2.10 договору від 03.06.2021 №114Ам сторони погодили, що повернення коштів, внесених замовником як оплати турпродукту за договором, здійснюється турагентом в узгоджені сторонами строки, але не пізніше 10 робочих днів з дати отримання турагентом заяви замовника на повернення коштів.

Із матеріалів справи слідує, що позивач 26.07.2021 звернувся до ФОП «Овсяник О.С. та до ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» із вимогою від 23.07.2021 щодо повернення коштів за ненадані туристичні послуги.

Як слідує з відомостей щодо перевірки статусу відстеження № 160, долучених до матеріалів справи, вимога відповідачу-1 вручена 28.07.2021, у зв`язку з чим прострочення з повернення грошових коштів має місце з 12.08.2021.

Разом із цим, позивачем визначений період прострочення та нарахування пені з 27.06.2021 по 13.08.2021.

Відтак, суд дійшов висновку про перерахунок пені за 12.08.2021 по 13.08.2021 на встановлену суму заборгованості в розмірі 57 648,73 грн., що складає 3 458,92 грн.

У свою чергу, відповідач-1 просив також зменшити розмір нарахованої пені на підставі частини 3 статті 551 ЦК України.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З огляду на те, що розмір нарахованої пені в сумі 3 458,92 грн. не перевищує розмір основної заборгованості, та не порушує баланс інтересів сторін, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені.

Щодо пред`явлених позовних вимог про стягнення з відповідачів 50 000,00 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання договору про надання туристичних послуг та відмовою в поверненні грошових коштів, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно із Глобальним етичним кодексом туризму, туристичну діяльність необхідно здійснювати в гармонії із специфічними особливостями і традиціями приймаючих регіонів і країн, дотримуючись при цьому їх законів, звичаїв і традицій.

Відповідно до частин 1-3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом частини четвертої статті 23 ЦК України при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, насамперед першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У той же час, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами завдання відповідачем-1 моральної шкоди, яка призвела до погіршення або позбавлення можливості реалізації позивачем своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Ураховуючи те, що вимоги позову в цій частині не обґрунтовані належним чином та не доведені жодними доказами, суд дійшов висновку в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача-1 50 000,00 грн. моральної шкоди відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частиною 3 статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем - ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судові витрати, які складаються зі сплаченої позивачем суми судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених позовних вимог витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.07.2021 між ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатським об`єднанням «Літігейшн Груп» укладено договір про надання правової допомоги, згідно з пунктом 4.1 якого вартість правової допомоги становить 10 000,00 грн. за надання правової допомоги в суді першої інстанції щодо звернення до суду з позовною заявою до ТОВ "Музенідіс Тревел Україна".

18.08.2021 між сторонами підписано акт наданої правової допомоги № 1 на суму 10 000,00 грн., який оплачено позивачем у повному обсязі 02.08.2021, що підтверджується випискою з банківського рахунку.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, понесені позивачем судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 2 996,44 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна" (01024, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 9/2, оф. 62, ідентифікаційний номер 39173811) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 57 648 (п`ятдесят сім тисяч шістсот сорок вісім) грн. 73 коп. вартості туристичних послуг, 3 458 (три тисячі чотириста п`ятдесят вісім) грн. 92 коп. пені, а також 2 901 (дві тисячі дев`ятсот одну) грн. 48 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна" (01024, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 9/2, оф. 62, ідентифікаційний номер 39173811) у дохід Державного бюджету України 611 (шістсот одинадцять) грн. 08 коп. судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03.10.2022.

Суддя Д.В. Мандичев