РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.09.2022Справа № 910/10210/21
За первісним позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва", м. Київ

до Приватного підприємства "Наталка", Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Солом`янську районну в місті Києві державну адміністрацію, м. Київ

про виселення

За зустрічним позовом Приватного підприємства "Наталка", Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці

до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва", м. Київ

про визнання договору продовженим, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом):Мойсик М.В. (в порядку самопредставництва);

від відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом): не з`явились;

від третьої особи: Федорчук Х.В. (в порядку самопредставництва).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23.06.2021 року до Господарського суду міста Києва звернулось Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва" (позивач) із позовною заявою про виселення Приватного підприємства "Наталка" (відповідач) з нежилого приміщення загальною площею 18,8 кв.м., за адресою пр. Повітрофлотський, 5 в м. Києві, передавши позивачу.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали №910/10210/21 передані на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Солом`янську районну в місті Києві державну адміністрацію та призначено судове засідання на 21.09.2021.

05.07.2021 року від третьої особи до суду надійшли пояснення, в яких зазначено, що на даний час відповідач безпідставно займає нежитлове приміщення, а оскільки використання майна територіальної громади міста Києва без договору не передбачено ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», позовні вимоги про виселення слід задовольнити.

22.07.2021 року до суду від Приватного підприємства "Наталка" до суду надійшла зустрічна позовна заява про визнання Договору №528 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 21.10.2015 року, укладеного з Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва", продовженим на 2 роки та 364 дні, тобто до 20.10.2021 року на тих самих умовах.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 прийнято зустрічний позов Приватного підприємства "Наталка" до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва" про визнання договору продовженим до спільного розгляду з первісним позовом по справі №910/10210/21, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом та постановлено розгляд справи №910/10210/21 здійснювати за правилами загального позовного провадження.

28.07.2021 до суду від третьої особи надійшли заперечення на зустрічну позовну заяву, в яких зазначено аналогічну позицію, викладену в поясненнях, поданих до суду 05.07.2021 року.

16.08.2021 до суду від позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вказано, що у зв`язку із закінченням строку дії договору відповідачу за первісним позовом (позивачу за зустрічним позовом) було надіслано лист про звільнення приміщення та відмову в продовженні договору, у зв`язку з чим зустрічна позовна заява задоволенню не підлягає.

17.08.2021 до суду від відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якій зазначено, що позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) не надав жодного належного допустимого доказу надсилання повідомлення про припинення дії договору. Окрім того, переписка між сторонами свідчить про продовження спірного договору оренди.

В підготовчому засіданні 21.09.2021 судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 02.11.2021.

Ухвалою від 02.11.2021 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 14.12.2021 року.

В засіданні 14.12.2021 року оголошено перерву до 22.03.2022 року.

Однак, засідання 22.03.2022 року не відбулось у зв`язку з введенням на території України воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року станом на 30 діб Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", а в подальшому, продовженням строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Закону України про затвердження Указу президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №2119-ІХ (реєстр. №7168) та продовженням строку дії воєнного стану згідно Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 19.04.2022 №7300, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 години 25 квітня 2022 року строком на 30 діб до 25 травня 2022 року, а також продовженням 22 травня 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 22.05.2022 № 2263-ІХ, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 година 25 травня 2022 року строком на 90 діб, - до 23 серпня 2022 року.

Ухвалою від 29.06.2022 року судове засідання у справі призначено на 19.07.2022 року.

В судовому засіданні 19.07.2022 року в справі оголошено перерву до 13.09.2022 року.

В засіданні 13.09.2022 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.10.2015 року між Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацією (орендодавець), Приватним підприємством «Наталка» (орендар) та Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва» (підприємство-балансоутримувач) укладено Договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №528, (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нерухомого майна (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, далі - об`єкт, яке знаходиться за адресою: просп. Повітрофлотський, буд. 5, для здійснення побутового обслуговування населення (ремонт одягу, приймальний пункт хімчистки).

Об`єктом оренди є нежиле приміщення, загальною площею 18,8 кв.м., у т.ч. підвал - 18,8 кв.м., згідно з викопіюванням з поверхового плану, що складає невід`ємну частину цього Договору (Додаток №1). (пункт 2.1. Договору).

Цей Договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 21.10.2015 року до 20.10.2018 року. (п. 9.1. Договору).

Договір припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. (п. 9.4. Договору).

У відповідності до п. 9.8. Договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього Договору або зміну умов після закінчення строку його дії протягом одного місяця Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Зазначені оформлюються відповідним Договором, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до Акту приймання-передачі об`єкта оренди від 21.10.2015 року позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) передав, а відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) прийняв в орендне користування об`єкт оренди.

В подальшому, після закінчення строку дії Договору, позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) направив ПП «Наталка» лист №38-4815/03, в якому вимагав оплатити орендну плати та звільнити приміщення.

Листом №108-15340 третя особа повідомила ПП «Наталка» про відсутність підстав для продовження Договору та необхідність повернення орендованого приміщення балансоутримувачу по акту приймання-передачі.

У зв`язку з тим, що відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) продовжує користуватись нежитловим приміщенням, позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) звернувся до суду з вимогою про виселення ПП «Наталка» із орендованого майна.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами відбувалось листування, яке свідчить про згоду як балансоутримувача, так і орендодавця, на продовження строку дії Договору.

Так, листом №38-4681/03 від 31.10.2019 позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) доручив ПП «Наталка», за власний рахунок, замовити оцінку об`єкту оренди.

Листом №062/09/16-1730 від 28.02.2020 року позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) повідомив ПП «Наталка», що наданий останнім звіт про незалежну оцінку майна не може бути використаний з метою розрахунку орендної плати.

Листом №108-2881 від 13.03.2020 року третя особа запропонувала ПП «Наталка» звернутися до виконавця оцінки для виправлення недоліків.

Листом №108-5748 від 27.05.2020 року третя особа просила ПП «Наталка» подати виправлений звіт про незалежну оцінку майна та повідомила, що у разі неподачі такого документу питання щодо подовження договору ініціюватись не буде.

Листом №38-2066/03 від 12.06.2020 позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) доручив ПП «Наталка», за власний рахунок, замовити оцінку для визначення справедливої ціни об`єкту оренди.

Звертаючись до суду із зустрічними позовними вимогами позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) зазначив, що оскільки договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього, у зв`язку з чим просив суд визнати договір продовженим на 2 роки та 364 дні до 20.10.2021 року.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 Цивільного кодексу України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642, 643 Цивільного кодексу України.

Частина перша статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що укладений Договір за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з нормами частини 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договір найму укладається на строк, встановлений договором.

При цьому, приписами частини 2 статті 291 Господарського кодексу України та частини 2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" унормовано, що договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об`єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

З матеріалів справи вбачається, що термін дії договору оренди сторони визначили до 20.10.2018 (п. 9.1 Договору).

Згідно з п. 9.4. договору договір оренди припиняє свою дію, зокрема, в разі закінчення строку на який його було укладено.

В силу ч. 3 ст. ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки, має переважне право, за інших рівних умов, на продовження договору оренди на новий строк.

При цьому, таке переважне право не є абсолютним, а ставиться в залежність від необхідності наявності таких юридичних фактів: орендар належним чином виконував свої обов`язки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк.

З матеріалів справи вбачається, що позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) листами повідомляв ПП «Наталка» про закінчення терміну дії Договору та необхідність повернення орендованого майна підприємству-балансоутримувачу по акту приймання- передачі.

Заперечення відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) про те, що означений лист йому не направлявся, не знаходить свого підтвердження матеріалами справи, оскільки в матеріалах справи наявні докази направлення на адресу відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) листа про повернення об`єкта оренди за номером поштового відправлення №117.

Зі змісту ст. 759, 763 і 764 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 291 ГК України, ч. 2 ст. 17 та ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Частиною 8 ст. 181 ГК України визначено, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

З матеріалів справи вбачається, що після закінчення дії договору сторони, хоч і не листувались одна з одною з приводу можливого продовження строку дії Договору, проте, останніми не була дотримана обов`язкова умова, передбачена п. 9.2. Договору, для продовження дії договору оренди на новий строк, а саме - укладення відповідного письмового договору (додаткової угоди) про його продовження.

За таких обставин, зміст умов Договору не передбачає автоматичного продовження його дії на новий строк без дотримання умови щодо укладення сторонами додаткової угоди про продовження дії договору. Отже, відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) на свій розсуд трактує вказану умову договору як підставу для автоматичного продовження його дії.

Отже, враховуючи вищенаведене, вказаний договір не може вважатися продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були ним передбачені, оскільки орендодавець не мав наміру продовжувати договірні відносини, а навпаки висловив свої заперечення проти поновлення договору оренди, що свідчить про те, що орендодавець відмовився від продовження дії договору на новий строк. Жодних додаткових угод між сторонами не укладалось.

Частиною 1 ст. 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до п. 2 ст. 26 та п. 1 ст. 27 цього Закону договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, а орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Із матеріалів справи вбачається, що у договорі оренди сторони обумовили наслідки закінчення строку дії договору, а саме - у разі припинення дії договору оренди, орендар зобов`язаний за актом приймання-передачі повернути об`єкт підприємству-балансоутримувачу (п. 7.5. Договору).

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідні положення також визначаються у ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приймаючи до уваги, що відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) порушив господарське зобов`язання з повернення об`єкту оренди, зазначене приміщення займає за відсутності на це правових підстав та не виконує свого обов`язку щодо його звільнення, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги про виселення ПП «Наталка» з нежитлового приміщення загальною площею 18,8 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Повітрофлотський, 5, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується зустрічних позовних вимог ПП «Наталка», суд зазначає наступне.

Главою 20 ГК України унормовано загальний порядок укладання господарських договорів.

Статтею 181 Господарського кодексу України визначено загальний порядок укладання господарських договорів, відповідно до якого господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ч. 3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Разом з тим, норми чинного законодавства не містять імперативного припису про укладення договору оренди нерухомого майна що перебуває у комунальній власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Організаційні та майнові відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, врегульовані рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280 "Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва".

Відповідно до рішення Київської міської ради від 06.12.2018 №253/6304 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280 «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва»» заяви щодо передачі майна територіальної громади міста Києва в оренду, рішення щодо яких не прийняті на момент набрання чинності цим рішенням, підлягають розгляду відповідно до цього рішення. До договорів оренди майна територіальної громади міста Києва, які укладаються після набрання чинності цим рішенням, застосовуються умови оренди, які визначні в оголошенні про намір передати майно в оренду на момент набрання чинності цим рішенням.

Вказане рішення офіційно оприлюднено у газеті «Хрещатик» №141, а представник ПП «Наталка» 22.01.2019 року ознайомлений із вказаними змінами (повідомлення за підписом директора Володимира Радика).

Окрім того, 08.10.2020 року третя особа листом №108-12721 повідомила ПП «Наталка» про відмову в продовженні договору оренди.

Статтею 181 Господарського кодексу України визначено загальний порядок укладання господарських договорів, відповідно до якого господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Примусовий порядок укладення господарських договорів за рішенням суду регулюється ст. 187 ГК України та ст. 649 ЦК України, виходячи зі змісту яких і принципу свободи договору, переддоговірні спори поділяються на спори про спонукання до укладення договору, якщо одна зі сторін ухиляється від його укладення, та на спори з умов договору, коли сторони не врегулювали розбіжності щодо його умов.

Згідно ч. 3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

З наведених приписів чинного законодавства вбачається, що спонукання до укладання договору можливе тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов`язаною його укласти через пряму вказівку закону, або на підставі обов`язкового для виконання акта планування (у тому числі державного замовлення) який видано компетентним органом. У разі ухилення суб`єкта господарювання від оформлення договору, що ґрунтується на державному замовленні або укладення якого є для нього обов`язковим через пряму вказівку закону, господарський суд за позовом іншої сторони виносить рішення про спонукання до укладення договору чи про його укладення на певних умовах. У тому випадку, коли договір, що укладається, не ґрунтується на обов`язковому для суб`єктів господарювання державному замовленні або не є обов`язковим для укладення через пряму вказівку закону, спір про укладення договору чи з умов договору може бути розглянутий господарським судом тільки за взаємною згодою сторін або якщо сторони зв`язані зобов`язанням укласти договір на підставі існуючого між ними попереднього договору (в межах річного строку, визначеного ч. 1 ст. 182 Господарського кодексу України).

Разом з тим, норми чинного законодавства не містять імперативного припису про укладення договору оренди нерухомого майна що перебуває у комунальній власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Судом встановлено, що орендодавцем та підприємством-балансоутримувачем, вкотре не висловлювалась згода на укладення договору оренди на тих самих умовах та на той самий строк.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначені обставини, дослідивши надані сторонами докази та матеріали справи, проаналізувавши зміст договору та норми чинного законодавства, що регулює спірні відносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав щодо задоволення зустрічних позовних вимог ПП «Наталка».

Судовий збір позивача за первісним позовом, у розмірі 2 270,00 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням первісних позовних вимог, покладається на відповідача за первісним позовом, а судовий збір позивача за зустрічним позовом, у розмірі 2 270,00 грн, у зв`язку із відмовою в задоволенні зустрічних позовних вимог, залишається за позивачем за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити повністю.

2. Виселити Приватне підприємство «Наталка» (ідентифікаційний код 13717202, місцезнаходження: 07354, Київська область, Вишгородський район, м. Нові Петрівці, вул. Новопрорізна) з нежилого приміщення загальною площею 18,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Повітрофлотський, 5, передавши його Комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва» (ідентифікаційний код 35756919, місцезнаходження: 03186, м. Київ, вул. Соціалістична, буд. 6).

3. Стягнути з Приватного підприємства «Наталка» (ідентифікаційний код 13717202, місцезнаходження: 07354, Київська область, Вишгородський район, м. Нові Петрівці, вул. Новопрорізна) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва» (ідентифікаційний код 35756919, місцезнаходження: 03186, м. Київ, вул. Соціалістична, буд. 6) суму судового збору в розмірі 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).

4. У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

5. Залишити за Приватним підприємством «Наталка» судовий збір, сплачений до державного бюджету.

6. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене 27.09.2022 року.

Суддя С. МОРОЗОВ