ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/492/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі судового засідання: Васильєвій Т.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: Карабак В.А., ордер серії АР №1095525 від 01.07.2022 (в режимі

відеоконференції);

від відповідача: Гриченко Т.Л., довіреність №02/36 від 27.06.2022 (наказ про

делегування повноважень №126-ОД від 04.08.2022);

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУП ІНТРЕЙД" (м.Запоріжжя)

до Державного підприємства "ЖИТОМИРСЬКИЙ БРОНЕТАНКОВИЙ ЗАВОД" (смт.Новогуйвинське Житомирського району Житомирської області)

про стягнення 95058,32грн

ТОВ "ГРУП ІНТРЕЙД" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з ДП "ЖИТОМИРСЬКИЙ БРОНЕТАНКОВИЙ ЗАВОД" заборгованості, яка виникла на підставі договору №85/ДК від 19.02.2019 у розмірі 95058,32грн, з яких: 59755,39грн боргу за поставлений товар, 5697,23грн 3% річних, 19311,40грн інфляційних та 10294,30грн пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору №85/ДК від 19.02.2019 в частині оплати отриманого товару.

Ухвалою господарського суду від 20.07.2022 у справі №906/492/22 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 13.09.2022.

У відзиві на позовну заяву відповідач повідомляє, що 02.08.2022 проведено оплату заборгованості в сумі 59755,39грн по договору №85/ДК від 19.02.2019. Також зазначає, що позивач здійснив нарахування втрат від інфляції та три проценти річних більше як за три роки, відтак розмір та період нарахування інфляційних та річних потребує коригування (а.с.46-48).

Крім того, відповідачем подано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 99%, яке обґрунтовано тим, що "ЖБТЗ" є госпрозрахунковим комерційним підприємством, яке в умовах військової агресії починаючи з 2014 року займається виключно ремонтом військової техніки та не має інших джерел для надходження коштів; позивач нарахував пеню, інфляційні та 3% річних на загальну суму 35302,93грн, що складає 58% від вартості поставленої продукції, що є надто великою сумою порівняно із основним боргом, який після відкриття провадження у справі погашено. Таким чином, на думку відповідача, наслідки невиконання боржником зобов`язання, більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання (а.с.52-56).

16.08.2022 відповідачем подано доповнення до клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, у якому додатково наводяться обставини для зменшення розміру штрафних санкцій (а.с.82-83).

У відповіді на відзив позивач зазначає про необґрунтованість доводів, викладених у відзиві, з огляду на те, що постановою КМУ від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" з 12.03.2020 на всій території України введено карантин, що на підставі чинних постанов уряду неодноразово продовжувався та карантин безперервно триває до цього часу, то в силу п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, позивач звернувся до суду з позовом у межах строків позовної давності, що продовжують свій перебіг на час дії такого карантину. Крім того, у зв`язку із збройною агресією РФ проти України, введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022, також прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені п.19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст.257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії (а.с.102-103).

19.08.2022 позивачем подано заперечення на клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, яке обґрунтовано тим, що обставини, викладені відповідачем у клопотанні не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, базуються на припущеннях і не є встановленими і загальновідомими у розумінні норм чинного ГПК України; сторони перебувають у рівних становищах і відповідно, відсутність дотацій з бюджету не може ставитися в обґрунтування порушення зобов`язання покупцем; посилання відповідача на важкий фінансовий стан, не повинно братися до уваги, з огляду на те, що невиконання відповідачем грошового зобов`язання розпочалося у першій половині 2019 року, жодних підстав неможливості виконання зобов`язань у період 2019-2022 відповідачем не надано (а.с.106-107).

Згідно заперечення на відповідь на відзив за №02/1770 від 08.09.2022 відповідач вказує, що позовна давність - це строк в межах якого особа може звернутись до суду за захистом свого права, та який законодавцем був продовжений, однак стягнення 3% річних та інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Також зазначає, що нарахування 3% річних та інфляційних за період дії воєнного стану, починаючи з 24.02.2022 ускладнить проведення фінансово-господарської діяльності підприємства, призведе до порушення строків виконання договірних зобов`язань з Міністерством оборони України по ремонту військової техніки, що матиме негативні наслідки в масштабах країни. Наявність обставин непереборної сили звільняє відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання в період з 24.02.2022, у зв`язку із військовою агресією Росії проти України (а.с.110-111).

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав в частині стягнення пені, інфляційних та 3% річних, підтвердив, що після відкриття провадження у справі відповідачем сплачено суму основного боргу.

Представник відповідача при прийнятті рішення просив суд врахувати його позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, клопотання про зменшення штрафних санкцій та запереченні на відповідь на відзив.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

19.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРУП ІНТРЕЙД" (постачальник позивач) та Державним підприємством "ЖИТОМИРСЬКИЙ БРОНЕТАНКОВИЙ ЗАВОД" (покупець відповідач) укладено договір №85/ДК (а.с.11-16), за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність, а покупець-прийняти й оплатити продукцію, вказану у специфікаціях, на умовах та в строки, передбачені договором (п.1.1 договору).

У специфікації №8 від 04.03.2019, яка є додатком №1 до договору №85/ДК від 19.02.2019 сторони погодили найменування продукції, кількість, ціну за одиницю та її вартість, а також визначили умови оплати: 30 календарних днів з моменту поставки повної партії продукції по даній специфікації на склад покупця та проходження вхідного контролю (а.с.17).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на суму 59755,39грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0000101 від 02.04.2019, яка містяться в матеріалах справи (а.с.19).

Відповідач в порушення умов договору поставки №85/ДК від 19.02.2019 розрахунок за поставлений товар на суму 59755,39грн не здійснив.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, за останнім утворилась заборгованість перед позивачем за поставлений на підставі договору товар у розмірі 59755,39грн.

За вказаних обставин, позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла на підставі договору №85/ДК від 19.02.2019 у розмірі 95058,32грн, з яких: 59755,39грн боргу за поставлений товар, 5697,23грн 3% річних, 19311,40грн інфляційних та 10294,30грн пені.

Слід зазначити, що після відкриття провадження у справі відповідач сплатив суму основного боргу у розмірі 59755,39грн, що підтверджується платіжним дорученням №3976 від 02.08.2022 (а.с.79) .

Таким чином, провадження у справі в частині стягнення 59755,39грн, основного боргу необхідно закрити за відсутністю предмета спору відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази та всі обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Так, позивач за порушення строків проведення розрахунків просить стягнути з відповідача 10294,30грн пені, нарахованої на підставі п.7.2 договору №85/ДК від 19.02.2019.

Згідно п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 3 ст.549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити неустойку (штраф, пеню).

Пунктом 7.2 договору передбачено, що за порушення строків проведення остаточного розрахунку з оплати продукції, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, за кожен день невиконання зобов`язання.

Здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку пені за період з 03.05.2019 по 03.11.2019 на суму 10294,30грн (а.с.3) заборгованості зі сплати на рахунок орендаря орендних платежів, суд дійшов висновку, що останній є арифметично правильним.

Водночас, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру неустойки (пені) на 99% з підстав, наведених у ньому. Зокрема, обґрунтовуючи дане клопотання представник відповідача зазначив, що ДП "ЖИТОМИРСЬКИЙ БРОНЕТАНКОВИЙ ЗАВОД" є державним підприємством, заснованим на державній власності та передане в управління ДК "УКРОБОРОНПРОМ". Головним завданням є виготовлення військових транспортних засобів, здійснення ремонту, модернізації бронетанкової техніки та майна, автомобільної техніки. Підприємство в умовах військової агресії починаючи з 2014 року займається виключно ремонтом військової техніки та не має інших джерел для надходження коштів. Так, ДП "ЖБЗ" здійснюється ремонт військової техніки за державним оборонним замовленням. На виконання умов державних контрактів відповідач проводить закупівлю складових частин для здійснення у першу чергу ремонту військової техніки, що надходить безпосередньо із районів бойових дій, які впиняються на території України. Всі фінансові ресурси підприємства направлено на швидке відновлення боєздатності цієї техніки та негайного спрямування її до Збройних Сил України. При цьому, стягнення додаткових нарахувань в період воєнного стану призведе до погіршення фінансового стану підприємства і як наслідок ускладнить проведення фінансово-господарської діяльності підприємства, порушення строків виконання договірних зобов`язань з Міністерством оборони України по ремонту військової техніки, що матиме негативні наслідки в масштабах країни. Просив врахувати, що підприємство вжило заходи та погасило наявну перед позивачем заборгованість у повному обсязі. Також вказав, що позивачем не надано суду доказів, що підтверджують розмір збитків завданих неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань, зокрема наявність обставин, які мають істотне значення, що підтверджують навмисний характер невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем.

Відповідно до ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас, зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

У постановах від 12.06.2019 у справі №904/4085/18 та від 09.10.2019 у справі №904/4083/18 Верховний Суд вказав на те, що зменшення розміру пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Слід зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання).

Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/18.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати відсотків річних, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №918/289/19.

Суд зазначає, що 24.02.2022 було розпочато повномасштабні військові дії проти України, у зв`язку з чим з 24.02.2022 по 23.08.2022 на території України введено воєнний стан.

Відповідно до ст.17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

ДП "ЖИТОМИРСЬКИЙ БРОНЕТАНКОВИЙ ЗАВОД" є стратегічним підприємством і приймає участь у посиленні обороноздатності України (здійснює відповідні види ремонту військової броньованої техніки) в час проведення бойових дій на території України. Відповідно до державних контрактів за державним оборонним замовленням, укладених з Міністерством оборони України (тексти контрактів мають гриф обмеження доступу "таємно") здійснює виготовлення, ремонт та модернізацію військової техніки.

На виконання умов державних контрактів відповідач проводить закупівлю складових частин для здійснення у першу чергу ремонту військової техніки, що надходить безпосередньо із районів бойових дій, які впиняються на території України. Всі фінансові ресурси підприємства направлено на швидке відновлення боєздатності цієї техніки та негайного спрямування її до Збройних Сил України для відсічі Російської агресії, що є одним із пріоритетних напрямків підприємства у забезпеченні оборони Держави.

Таким чином, відповідач наразі, докладає всіх зусиль для збереження життя людей та зміцнення обороноздатності країни.

Крім того, станом на момент прийняття рішення у справі відповідачем виконано зобов`язання за договором в частині оплати товару, а стягнення з останнього значних сум штрафних санкцій під час військового стану може призвести до негативних наслідків для підприємства. При цьому, для позивача не матиме негативних наслідків зменшення розміру пені, оскільки наявність збитків та погіршення фінансового становища позивача, який вже отримав повний розрахунок за поставлену продукцію, ним не доведено.

Беручи до уваги наведені вище обставини, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, суд дійшов висновку, що справедливим і розумним в контексті обставин даної справи буде зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 90%, до 1029,43грн (10294,30грн - 90%), а відтак клопотання відповідача задовольняє частково.

Також позивач просить стягнути з відповідача за порушення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ГПК України 19311,40грн інфляційних та 5697,23грн 3% річних, які нараховані за період з 03.05.2019 по 06.07.2022 (а.с.3).

Слід зазначити, що відповідач у відзиві на позовну заяву не погоджується з нарахуванням інфляційних та 3% річних за період, який перевищує три роки, натомість позивач вважає правомірним нарахування інфляційних та 3% річних з 03.05.2019 по 06.07.2022, посилаючись на введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022, та п.19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст.257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених у статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з м о м е н т у п о р у ш е н н я г р о ш о в о г о з о б о в `я з а н н я до моменту його усунення і обмежується останніми т р ь о м а р о к а м и, які передували подачі такого позову (постанова ВП ВС від 08.11.2019 №127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 р., передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 р. за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 р. за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК.

Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК).

Статтею 257 ЦК України (в редакції, станом на момент пред`явлення позову) передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (строк, визначений статтею 257, продовжується на строк дії в Україні воєнного, надзвичайного стану відповідно до пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" цього Кодексу, враховуючи зміни, внесені Законом України від 15.03.2022 р. N2120-IX).

Таким чином, вищевказаною нормою продовжено строк, у межах якого особа може звернутись до суду за захистом свого права або інтересу, однак законодавча норма не передбачає продовження нарахування інфляційних та річних за період, який перевищує три роки.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Також суд зауважує, що закон не може мати зворотної дії у часі та впливати на зміст правовідносин та договору, який було укладено сторонами 19.02.2019, до прийняття відповідного Закону та запровадження карантину на території України.

Тому, суд доходить висновку, що положення Закону України від 15.03.2022р. №2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" не застосовуються до спірних правовідносин.

З огляду на зазначене, суд доходить до висновку, що позивач неправомірно здійснив нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період, який перевищує три роки, а саме: з 03.05.2019 по 06.07.2022.

Надаючи оцінку аргументам відповідача про наявність форм-мажорних обставин (непереборної сили), які відповідно до ст.218 ГК України та 617 ЦК України звільняють відповідача від відповідальності за порушення грошового зобов`язання з 24.02.2022, суд приймає до уваги наступне.

Статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно із статті 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану").

Отже, відповідно до ч.1 ст.617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.

Згідно з п.8.1 договору №85/ДК від 19.02.2019 при настанні стихійних явищ природного характеру (землетруси, повені, урагани, руйнування в результаті блискавки, і т.п.), катастроф техногенного й антропогенного походження (вибухи, пожежі, і т.п.), обставини соціального, політичного й міжнародного походження (воєнні дії, суспільні хвилювання, епідемії, страйки, бойкоти, ембарго інші міжнародні санкції або дії держаних органів), які прямо і безпосередньо унеможливлюють частково або повністю виконання зобов`язань за цим договором, надалі-форс-мажорні обставини, сторони звільняються від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань у зв`язку з форс-мажорними обставинами.

Пунктом 8.4 договору передбачено, що настання форс-мажорних обставин не є підставою для невиконання сторонами зобов`язань, строк виконання яких настав д о д а т и в и н и к н е н н я о б с т а в и н, а також для звільнення сторін від відповідальності за таке порушення.

Листом вих. №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Як вбачається з матеріалів справи, приблизно о 23 год.15 хв. 04.03.2022 нанесено ракетно-бомбові удари на території ДП "ЖИТОМИРСЬКИЙ БРОНЕТАНКОВИЙ ЗАВОД", який розташований за адресою: вул.Дружби Народів, 1, смт.Новогуйвинське, Житомирського району Житомирської області, що призвело до тяжких наслідків. За даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000103 від 05.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України (а.с.92).

Внаслідок вищевказаних ракетно-бомбових ударів по території підприємства відповідача останньому завдано збитків, що підтверджується протоколом засідання інвентаризаційної комісії від 30.06.2022, який складений за результатами позапланової інвентаризації активів підприємства та майна, що знаходиться поза балансом, які зазнали пошкоджень, руйнування, псування внаслідок ракетно-бомбового удару, проведеної згідно наказу від 23.03.2022 №36-ОД (а.с.84-89).

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що у даному випадку відповідачем доведено існування форс-мажорних обставин.

Разом з тим, суд зазначає, що форс-мажор не звільняє від виконання зобов`язання та не припиняє його існування. Однак, обставини форс-мажору безпосередньо впливають на строк виконання зобов`язання.

З огляду на вищевикладене, у зв`язку з форс-мажорними обставинами, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання умов договору після настання таких обставин, тобто з 24.02.2022.

Здійснивши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" арифметичний перерахунок інфляційних та 3% річних за період з 03.05.2019 по 23.02.2022, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 5044,06грн 3% річних та 11702,37грн інфляційних втрат.

Вимоги про стягнення 7609,03грн інфляційних та 653,17грн 3% річних заявлені безпідставно та задоволенню не підлягають.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, вимоги позивача підлягають задоволенню частково на суму 77531,25грн, з яких: 1029,43грн пені; 5044,06грн 3% річних; 11702,37грн інфляційних. Закрити провадження у справі в частині стягнення 59755,39грн основного боргу на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України. В позові відмовити в частині стягнення 9264,87грн пені, 7609,03грн інфляційних та 653,17грн 3% річних.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України покладаються на відповідача, який своїми діями спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Керуючись статтями 123, 129, п.2 ч.1 ст.231, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ТОВ "ГРУП ІНТРЕЙД" до ДП "ЖИТОМИРСЬКИЙ БРОНЕТАНКОВИЙ ЗАВОД" задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені на 90%, до 1029,43грн.

3. Стягнути з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (вул.Дружби Народів, буд.1, смт.Новогуйвинське, Житомирський район, Житомирська область, 12441, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУП ІНТРЕЙД" (вул.Брянська, 15, офіс, 25, м.Запоріжжя, 69035, 1)

- 1029,43грн пені;

- 5044,06грн 3% річних;

- 11702,37грн інфляційних втрат;

- 2481,00грн судового збору.

4. Закрити провадження у справі в частині стягнення 59755,39грн основного боргу на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

5. Відмовити в позові в частині стягнення 9264,87грн пені, 653,17грн 3% річних, 7609,03грн інфляційних втрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 23.09.22

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати: 3 прим.

1- у справу

2,3- сторонам