СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року м. Харків Справа № 905/1603/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.

за участю секретаря судового засідання Дзюби А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія АСКО-Донбас Північний" (вх.№ 445 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 27.01.2022 у справі №905/1603/21, ухвалене у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Курило Г.Є., повний текст складено 31.01.2022,

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування", м.Київ,

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія АСКО-Донбас Північний", м.Дружківка,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Моторне (транспортне) страхове бюро України, м.Київ,

про стягнення 132512,33 грн,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування", звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія АСКО-Донбас Північний", про стягнення 132512,33грн, з яких 128000,00грн недоплачене страхове відшкодування, 3454,75грн пеня, 673,32грн 3% річних, 384,26грн інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 27.01.2022 у справі №905/1603/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія АСКО-Донбас Північний" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" 128000,00грн страхового відшкодування, 3454,75грн пені, 673,32грн - 3% річних, 127,49грн інфляційних втрат, 2265,60грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, ПРАТ "СК АСКО ДС" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 27.01.2022 у справі №905/1603/21 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.02.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія АСКО-Донбас Північний", повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 05.04.2022 о 10:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №104.

Судова колегія зазначає, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжений Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14.03.2022.

За таких обставин, судове засідання, призначене на 05.04.2022, не відбулось.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.06.2022, із посиланням на вищевказані обставини, а також на перебування Харківської міської територіальної громади в районі проведення воєнних (бойових) дій згідно із відповідним Переліком територіальних громад, затвердженим Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України було повідомлено учасників справи, що дата наступного відкритого судового засідання з розгляду справи буде визначена після усунення обставин, що становлять загрозу та небезпеку для життя і здоров`я учасників судового процесу.

20.06.2022 до Східного апеляційного господарського суду від Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес страхування" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 2838), в якому позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія АСКО-Донбас Північний", а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказаний відзив надісланий засобами поштового зв`язку 26.05.2022, що підтверджується відомостями на поштовому конверті.

Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Судова колегія зазначає, що ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.02.2022 було встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 14.03.2022.

Враховуючи, що позивачем направлено відзив з пропуском процесуального строку, встановленого в ухвалі Східного апеляційного господарського суду від 21.02.2022, та у відзиві представник позивача не зазначає про поважність причин пропуску встановленого судом строку і не просить пропущений строк поновити, суд апеляційної інстанції залишає без розгляду відзив представника позивача на апеляційну скаргу відповідача, у відповідності до приписів частини 2 статті 118 ГПК України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.07.2022, зокрема, повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія АСКО-Донбас Північний" (вх.№ 445 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 27.01.2022 у справі №905/1603/21 відбудеться 20 вересня 2022 року об 11:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 132; доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.09.2022 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" про проведення судового засідання у режимі відеоконференції у справі № 905/1603/21 (вх. № 4695ел.3022), оскільки вказане клопотання подане з порушенням встановлених частиною другою статті 197 ГПК України строків для його подання, а також не містить доказів направлення копії даного клопотання іншим учасникам справи.

З огляду на обставини, пов`язані з військовою агресією Російської Федерації, у тому числі введенням воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його продовження Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", справа розглядається у розумний строк.

У судове засідання Східного апеляційного господарського суду 20.09.2022 представники учасників справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

З матеріалів справи вбачається, що 15.09.2020 між Товариством з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів програма "Комфорт" №208.20.2555721 (далі договір), предметом якого відповідно до пункту 3.1 цього договору є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням застрахованим на умовах даного договору ТЗ та/або ДО (т.1, а.с.23-26).

Страховий ризик певна подія, на випадок настання якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання (п.3.2 частини Б договору).

Згідно з пунктом 3.3 частини Б договору страховим випадком за цим договором є подія, що відбулася під час дії періоду страхування за договором та у місці дії договору, з настанням якої, за умови виконання страхувальником всіх умов договору, виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (вигодонабувачу) в межах страхової суми, а саме: пошкодження, знищення або втрата ТЗ та/або ДО внаслідок настання однієї або декількох наступних подій, зокрема дорожньо-транспортної пригоди - події, що сталася під час руху ТЗ, внаслідок якої завдані матеріальні збитки: зіткнення транспортних засобів під час руху хоча б одного з них; зіткнення транспортного засобу під час руху з рухомими і нерухомими об`єктами; перекидання транспортного засобу під час руху.

Відповідно до пункту 3.4 частини Б договору страховими випадками за цим договором визнаються тільки ті події, які зазначені у пункту 7 частини А договору.

Пунктом 3.5 частини Б договору передбачено, що при настанні страхового випадку за договором передбачається також відшкодування наступних витрат страхувальника: на отримання довідок з відповідних компетентних органів при настанні страхового випадку; вартість витрат на евакуацію (транспортування) пошкодженого ТЗ до СТО за умови неможливості пересування ТЗ дорогами загального користування власним ходом після настання страхового випадку, на одне завантаження, розвантаження та перевезення ТЗ в межах 500грн за кожним страховим випадком.

Страхова сума за договором визначається за домовленістю сторін в межах ринкової (дійсної) вартості ТЗ (п.4.3 частини Б договору).

Згідно з пунктом 4.4 частини Б договору дія договору поширюється на територію України та/або країн зазначених у пункті 11 частини А договору, крім зон воєнних дій, конфліктів та прирівняних до них, а також окупованих та/або незаконно відчужених територій.

Відповідно до пункту 4.7 частини Б договору строк дії договору зазначається у пункті 10 частини А договору. В межах строку дії договору встановлюються строки дії періодів страхування за договором.

У відповідності до пункту 4.8 частини Б договору страхувальник сплачує страховий платіж за перший період страхування за договором в момент укладання договору. За наступні періоди страхування за договором страховий платіж сплачується страхувальником на підставі даного договору без додаткової вимоги страховика не пізніше кінцевого строку сплати страхового платежу, зазначеного у пункту 12 частини А договору.

Відповідно до пунктів 9.21, 9.22 частини Б договору виплата страхового відшкодування здійснюється в безготівковій формі. Днем виплати страхового відшкодування вважається дата списання коштів з поточного рахунку страховика.

Згідно з пунктом 14.1 частини Б договору після виплати страхового відшкодування до страховика в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Страхувальник до виплати страхового відшкодування зобов`язаний передати страховику належним чином завірені копії всіх документів, які є в нього в наявності та необхідні для здійснення права вимоги до особи, винної у заподіянні збитку, а після виплати страхового відшкодування надати страховику оригінали цих документів.

З особливих умов страхування, які є частиною А договору страхування, вбачається, що застрахований транспортний засіб - KIA SPORTAGE 1.6 LX 2WD Sdr Sseаts 6A/T, 2019 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова/шасі НОМЕР_2 (т.1, а.с. 23).

Відповідно до пункту 10 особливих умов страхування строк дії договору з 00.00 год. 24.10.2020 по 24.00год 23.10.2021. Строк дії договору відповідає строку дії періодів страхування, зазначених в пункті 12 частини А договору, за умови сплати страхувальником кожного наступного страхового платежу.

Згідно з пунктом 11 особливих умов договору місце дії договору - Україна.

Пунктом 15 особливих умов договору визначено додаткові опції, зокрема опція страхування 50/50; виплата страхового відшкодування без надання довідок компетентних органів, один раз протягом строку дії договору, в межах 5% страхової суми ТЗ, але не більше 7500,00грн вартості відновлювального ремонту для ТЗ зі страховою сумою до 150000,00грн (включно); 50000,00грн вартості відновлювального ремонту для ТЗ зі страховою сумою більше 150000,00грн; виплата страхового відшкодування без надання довідок поліції, при настанні страхового випадку за ризиком ДТП, якщо розмір збитків складає не більше 50000,00грн, за умови наявності учасників події третіх осіб, якщо всі учасники ДТП мають діючі внутрішні поліси ОСЦПВВНТЗ та заповнили та підписали «Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду» затвердженого МТСБУ зразка; відшкодування вартості витрат на евакуацію (транспортування) ТЗ, на одне завантаження, розвантаження та перевезення, в межах 500грн за кожним страховим випадком.

Договір підписаний повноважними представниками сторін без зауважень.

Страхувальник 21.10.2020 сплатив на користь ТДВ "Експрес Страхування" страховий платіж в розмірі 11387,00грн відповідно до умов договору від 15.09.2020 №208.20.2555721; 11.02.2021 сплатив на користь ТДВ "Експрес Страхування" страховий платіж в розмірі 11387,00грн відповідно до умов договору від 15.09.2020 №208.20.2555721 (т.1, а.с.29-30).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 KIA SPORTAGE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2019, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 (т.1, а.с.31).

Відповідно до довідки Національної поліції України №309679 про дорожньо-транспортну пригоду, 08.02.2021 о 13:20 год. сталася дорожньо-транспортна пригода (лобове зіткнення), учасниками якої є легковий транспортний засіб PEUGEOT, державний знак НОМЕР_4 , поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО 2378264 строком дії до 18.02.2021, виданий ПРАТ "СК АСКО ДС", водій ОСОБА_2 , та легковий автомобіль KIA SPORTAGE, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова, рами чи шасі НОМЕР_2 , транспортний засіб належить ОСОБА_1 , поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР4756516. Відповідно до цієї довідки зовнішнім оглядом установлено, що автомобіль отримав такі механічні пошкодження: передня ліва частина (т.1, а.с. 34).

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 26.02.2021 у справі №367/917/21 встановлено, що ОСОБА_2 , 08.02.2021, о 13-20год, у м.Буча, Київської області по вул.Києво-Мироцька та Яснополянська, керуючи автомобілем "PEUGEOT 406" д.н.з. НОМЕР_4 , не врахував дорожньої обстановки, виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем "KIA SPORTAGE" д.н.з. НОМЕР_1 . Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Дані обставини підтверджуються схемою ДТП, письмовими поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Оскільки, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем, порушив вимоги п.11.3, п.11.4 ПДР, допустив зіткнення з іншим транспортним засобом, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, суд постановив визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (т.1, а.с. 35).

До матеріалів справи додано акт надання послуг евакуатора від 08.02.2021 №752, відповідно до якого ФОП Яненко А.В. надано послуги евакуатора з перевезення авто KIA SPORTAGE НОМЕР_1 за маршрутом м.Буча, вул.Києво-Мироцька, 90/1 м.Київ, Столичне шосе, 90, загальною вартістю 2200,00грн, які сплачені ОСОБА_1 , що підтверджується товарним чеком від 08.02.2021 №752 (т.1, а.с. 46, 47).

08.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до ТДВ "Експрес Страхування" із заявою, в якій з посиланням на подію, що трапилась 08.02.2021 з автомобілем KIA SPORTAGE д/н НОМЕР_1 , застрахованого за договором від 15.09.2020 №208.20.2555721, просив виплатити страхове відшкодування для відновлення автомобіля на розрахунковий рахунок СТО філія "Автоцентр на столичному" АТ "Українська автомобільна корпорація" за вирахуванням безумовної франшизи в розмірі 4902,00грн (т.1, а.с. 52).

12.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до ТДВ "Експрес Страхування" із заявою, в якій з посиланням на подію, що трапилась 08.02.2021 з автомобілем KIA SPORTAGE д/н НОМЕР_1 , застрахованого за договором від 15.09.2020 №208.20.2555721, просив виплатити відшкодування витрат на послуги евакуатора щодо транспортування авто від місця ДТП до СТО (т.1, а.с. 53).

Відповідно до виставленого на оплату рахунку-фактури від 12.02.2021№ філії "Автоцентр на столичному" Приватного акціонерного товариства "Українська автомобільна корпорація" на замовлення ОСОБА_1 вартість робіт складає 29257,05 грн без ПДВ, вартість запчастин (матеріалів) 97355,55 грн без ПДВ, а всього 151935,12 грн з ПДВ(т.1, а.с.48-49)

15.02.2021 ТДВ "Експрес Страхування" складено страховий акт №3.21.483-1, відповідно до якого визнано дану пригоду страховим випадком, встановлено вартість відновлювального ремонту на підставі рахунку СТО від 12.02.2021 № у сумі 151935,12 грн, визначено суму страхового відшкодування згідно договору страхування від 15.09.2020 №208.20.2555721 у розмірі 147033,12 грн (151935,12 грн 4902,00 грн (франшиза) + 500,00грн (евакуатор)) (т.1, а.с. 54).

28.02.2021 філією "Автоцентр на столичному" Приватного акціонерного товариства "Українська автомобільна корпорація" на замовлення ТДВ "Експрес страхування" складено акт виконаних робіт №, відповідно до якого загальна вартість виконаних робіт з ремонту автомобіля KIA SPORTAGE, номерний знак НОМЕР_1 , складає 151935,12 грн з ПДВ, з яких виконані роботи на суму 29301,05 грн без ПДВ, вартість запчастин (матеріалів) 97311,55 грн без ПДВ (т.1, а.с. 50-51).

Матеріали справи містять висновок про вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу від 12.08.2021 справа №3.21.483, складений суб`єктом оціночної діяльності ФОП Залуцьким Сергієм Владиславовичем, згідно з яким вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу (який дорівнює 0) транспортного засобу KIA SPORTAGE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 151935,12грн (т.1, а.с. 36-44).

ТДВ "Експрес Страхування" на виконання своїх зобов`язань за договором від 15.09.2020 №208.20.2555721 здійснило виплату страхового відшкодування, а саме: згідно з платіжним дорученням від 15.02.2021 №ЦО01047 ТДВ "Експрес Страхування" перерахувало на рахунок філії "Автоцентр на столичному" Приватного акціонерного товариства "Українська автомобільна корпорація" 147033,12 грн страхового відшкодування за договором від 15.09.2020 №208.20.255572; відповідно до платіжного дорученням від 15.02.2021 №ЦО01048 ТДВ "Експрес Страхування" перерахувало на рахунок ОСОБА_1 500,00грн страхового відшкодування за договором від 15.09.2020 №208.20.2555721 (т.1, а.с. 55).

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу PEUGEOT 406, реєстраційний номер НОМЕР_4 , застрахована ПРАТ "СК АСКО ДС" згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АО №2378264, діючого станом на 08.02.2021, за умовами якого франшиза 2000,00 грн, ліміт відповідальності за шкоду майну становить 130000,00 грн (т.1, а.с. 56, 70).

В подальшому, позивач звернувся до відповідача із вимогою про відшкодування шкоди (виплату страхового відшкодування) від 03.03.2021 вих. № 1642/07-3.21.483, в якій просив протягом семи днів з дня отримання заяви здійснити виплату страхового відшкодування в порядку суброгації ТДВ "Експрес страхування" у розмірі 147033,12 грн (т.1, а.с. 57).

Проте, за результатами розгляду заяви відповідач повідомив, що ОСОБА_2 звернувся до ПРАТ "СК АСКО ДС" з повідомленням про ДТП та надав посвідчення учасника бойових дій, а отже, посилаючись на п.13.1 ст.13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування та запропонував звернутися з заявою про відшкодування шкоди до МТСБУ. До вказаної заяви додано посвідчення, видане ОСОБА_2 . Головним управлінням Національної гвардії України серії МВ №063967 від 20.12.2018 на право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (т.1, а.с. 59-60).

В свою чергу, листом від 06.08.2021 №4-04/28290 Моторне (транспортне) страхове бюро України повідомило ТДВ "Експрес страхування" та ПРАТ "СК АСКО ДС", що підстави здійснення МТСБУ регламентних виплат з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ визначені статтею 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у відповідності до якої єдиною визначеною законом підставою для розгляду МТСБУ питання щодо відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за зобов`язаннями страховика - учасника МТСБУ є недостатність коштів та майна відповідного страховика, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (пп. «ґ» п. 41.1 ст. 41 Закону). Відтак, за результатом розгляду звернення ТДВ "Експрес страхування", МТСБУ не вбачає правових підстав для прийняття рішення щодо виплати відшкодування за шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), що мала місце 08.02.2021, оскільки за інформацією Централізованої бази даних по відношенню до транспортного засобу винуватця, на дату дорожньо-транспортної пригоди укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/02378264 ПРАТ "СК АСКО ДС" (т.1, а.с.61).

Крім того, МТСБУ не погодилося з позицією відповідача щодо відмови у виплаті страхового відшкодування посилаючись на те, що належність особи, відповідальної за вчинення дорожньо-транспортної пригоди, до категорії громадян, визначених нормами п. 13.1 ст. 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, прийняте ПРАТ "СК АСКО ДС" за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №AО/02378264 за випадком, що мав місце 08.02.2021, не узгоджується з нормами законодавства.

Відмова відповідача у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) стала підставою для звернення позивача Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" до Господарського суду Донецької області із даним позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія АСКО-Донбас Північний" заборгованості у сумі 132512,33грн, яка складається зі страхового відшкодування у розмірі 128000,00грн, пені у розмірі 3454,75грн, 3% річних у розмірі 673,32грн, інфляційних втрат у розмірі 384,26 грн (т.1, а.с. 1-12).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів програма "Комфорт" від 15.09.2020 №208.20.2555721, перейшло право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП застрахована у відповідача за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АО №2378264, позивач на підставі статті 27 Закону України "Про страхування", статті 993 Цивільного кодексу України просив стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 128000,00 грн (в межах ліміту відповідальності (130000,00 грн) та за вирахуванням з суми страхового відшкодування франшизи (2000грн), а також нарахованої у відповідності до пункту 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за період з 15.06.2021 по 17.08.2021 суму пені у розмірі 3454,75 грн, а також на підставі статті 625 ЦК України 3% річних у сумі 673,32 грн, інфляційні втрати у розмірі 384,26 грн.

Заперечуючи проти позову у відзиві, відповідач зазначає, що приписи статей 13, 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не містять іншого порядку відшкодування шкоди, завданої особою, яка в силу закону звільнена від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, ніж за рахунок МТСБУ; покладання на ПРАТ "СК АСКО ДС" непередбаченого чинним законодавством обов`язку з відшкодування зазначеної шкоди призведе до перерозподілу визначених законом функцій МТСБУ та страховика, який є членом МТСБУ та здійснює відповідні внески до централізованих страхових резервних фондів МТСБУ (т.1, а.с.74-78).

В свою чергу, позивач у відповіді на відзив зазначив про те, що заподіювач шкоди, який має посвідчення учасника бойових дій, звільнений лише від обов`язку страхування цивільно-правової відповідальності, але не позбавлений права на укладення договору страхування; оскільки поліс АО/2378264 є діючим та чинним, вважає необґрунтованими доводи відповідача про відсутність в нього обов`язку з виплати страхового відшкодування (т.1, а.с. 104-106).

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 23.09.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Моторне (транспортне) страхове бюро України (т.1, а.с.99).

У письмових пояснення третя особа посилається на те, що відповідно до вимог пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" законодавець передбачив особисту пільгу в частині звільнення від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, проте особа на власний розсуд вирішує скористатись (або не скористатись) такою пільгою (т.1, а.с. 147-148).

27.01.2022 місцевим господарським судом ухвалено оскаржуване рішення про часткове задоволення позову (т.1, а.с. 215-220).

Вказане рішення суду першої інстанції з посиланням на приписи статей 1187, 1188 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України "Про страхування", статей 22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", мотивоване тим, що до позивача у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до особи, відповідальної за заподіяний збиток; оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу застрахована у відповідача згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то відповідно до наведених положень чинного законодавства, обов`язок щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП вищевказаним водієм власнику автотранспортного засобу, покладається на відповідача; зважаючи на встановлені фактичні обставини справи та вимоги чинного законодавства, а також з урахуванням ліміту відповідальності, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми страхового відшкодування підлягають задоволенню у розмірі 128000,00грн. Водночас, здійснивши перерахунок заявлених позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат в межах визначеного позивачем періоду прострочення, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 3454,75грн, 3% річних у розмірі 673,32грн, інфляційних витрат у розмірі 127,49грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається, зокрема, на те, що місцевий господарський суд неправильно застосував норми матеріального права, зокрема, ст.ст. 13, 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення, що у відповідності до ст. 277 ГПК України є підставою для його скасування. Зокрема, апелянт вважає, що приписи статей 13, 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не місять іншого порядку відшкодування шкоди, ніж за рахунок МТСБУ, навіть у разі наявності в особи, на яку поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону, полісу ОСЦПВВНТЗ, а отже, єдиною і достатньою підставою для покладення на МТСБУ обов`язку з відшкодування шкоди може бути наявність у завдавача шкоди статусу учасника бойових дій та такий обов`язок не залежить від дійсності чи нікчемності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Крім того, апелянт посилається на відсутність у Положенні про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах (нова редакція), затвердженого протоколом Президії МТСБУ 19.12.2019 №461/2019, іншого алгоритму дій у випадку наявності полісу у заподіювача шкоди, який звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до вимог частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

Предметом розгляду у даній справі є стягнення з відповідача суми страхового відшкодування, яка була виплачена позивачем відповідно до умов договору добровільного майнового страхування на користь потерпілої особи.

Колегія суддів зазначає, що згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування.

Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким законом, зокрема, є норми статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Зокрема, відповідно до статті 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (пункт 2.1 статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників (стаття 3). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст.ст. 9, 22 - 31, 35, 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Отже, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.

Враховуючи викладене, внаслідок виплати страховиком за договором добровільного страхування страхового відшкодування страхувальнику (потерпілому) до такого страховика у відповідності до приписів статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, зокрема, й до страхувальника за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17, перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню норми статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію.

У постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/171/17 висловлено правову позицію, відповідно до якої згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу України, статтею 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.

Отже, страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

При цьому, у постанові від 02.04.2018 у справі № 910/32720/15 Верховний Суд зазначив, що вказівка "у межах витрат", означає, що загальна сума вимоги, яка заявлена страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, не може перевищувати суму, яка ним реально сплачена.

Місцевим господарський судом правильно встановлено, що у зв`язку із виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи, та зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу PEUGEOT 406, реєстраційний номер НОМЕР_4 , застрахована відповідачем згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АО №2378264, то останній має відшкодовувати шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

ТДВ "Експрес Страхування" реалізувало своє право кредитора шляхом пред`явлення вимоги до відповідача, оскільки за договором страхування відповідальності (Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") останнє надало згоду на прийняття обов`язку сторони боржника у деліктному зобов`язанні, якщо воно виникне.

Щодо твердження апелянта в частині відсутності у останнього обов`язку з відшкодування шкоди згідно з положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідно до пункту 21.1 статті 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Стосовно транспортних засобів, які не беруть участі в дорожньому русі, укладення договору страхування є необов`язковим. Транспортний засіб має відповідати вимогам, передбаченим пунктом 1.7 статті 1 цього Закону, з моменту взяття ним участі в дорожньому русі на території України.

Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону.

В свою чергу, за приписами пункту 1.7 статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Пунктом 39.1 статті 39 вказаного Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

МТСБУ має ряд важливих завдань, до яких належить, у тому числі, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом (п. 39.2.1 ст. 39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів").

При цьому, вказаним Законом чітко визначено умови, за яких МТСБУ здійснює відшкодування страхових коштів.

Відповідно до пункту 41.1 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу; в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи; г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону; ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством.

При цьому, відповідно до пункту 41.3 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. В таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування.

У відповідності до пункту 3.4 Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах (нова редакція), затвердженого Протоколом Президії МТСБУ від 19.12.2019 №461/2019, яке долучено до матеріалів справи, Бюро за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює регламентну (страхову) виплату страховику за договором майнового страхування в межах здійсненого ним страхового відшкодування виключно у разі настання дорожньо-транспортної пригоди з вини осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно з пунктом 13.1 статі 13 Закону та у разі коли особою, відповідальною за шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є особа, відповідальність якої застрахована договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів іншим страховиком-членом Бюро, що визначений банкрутом та/або ліквідований (т.1, а.с. 123-126).

З наведених норм Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, що МТСБУ відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, володілець якого підпадає під пільгову категорію осіб, визначених пунктом 13.1 статті 13 цього Закону. При цьому, ні норми цього Закону, ні умови Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах, на яке посилається апелянт, не містять імперативних приписів стосовно обов`язку МТСБУ здійснити відшкодування шкоди, заподіяної вказаною категорією громадян за наявності в них чинного договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, то відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції, чинній на час вчинення ДТП (08 лютого 2021 року), він був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Подібні правові висновки щодо звільнення учасників бойових дій від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України на підставі пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" наведено в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 521/6088/16-ц (провадження № 61-17101св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 336/851/17 (провадження № 61-25433св18).

Проте, як було встановлено у цій постанові, в даному випадку винна особа не скористалась своїм правом на звільнення від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, про що свідчить укладений нею з ПРАТ "СК АСКО ДС" договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності в інтересах потерпілої сторони (поліс АО№2378264) із зазначенням транспортного засобу PEUGEOT 406, реєстраційний номер FOD587. Вказаний договір був чинним станом на час скоєння ДТП та доказів визнання його недійсним в судовому порядку суду не надано (т.1, а.с. 56, 70).

Відтак, враховуючи наявність у винуватця дорожньо-транспортної пригоди чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, на підставі якого страховик (відповідач) набув обов`язок у разі страхового випадку здійснити відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілої особи, у встановленому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку, а отже, покладення відповідного обов`язку на МТСБУ по сплаті страхового відшкодування не відповідає положенням чинного законодавства, оскільки останнє набуває обов`язку зі сплати страхового відшкодування лише у випадку експлуатації транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, у тому числі особами, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Водночас, неврахування наявності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності при вирішенні питання про відшкодування шкоди, заподіяною особою, яка застрахувала свою відповідальність відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", нівелює існування цього правового інституту як такого.

Відповідальність страховика винної особи регламентована положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та обмежується укладеним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до пункту 35.1 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

За умовами пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Отже, враховуючи правовий режим регулювання вказаних правовідносин, наявність страхового випадку передбаченого статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не є безумовною підставою для виплати страхового відшкодування, оскільки положеннями цього Закону визначено перелік випадків, коли шкода не відшкодовується (стаття 32), та підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) (стаття 37).

Статтею 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено виключний перелік випадків, за яких страховиком не відшкодовується спричинена шкода. Відмова у здійсненні страхового відшкодування згідно з вимогами статті 37 цього Закону є можливою за наявності таких виключних підстав:

- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

- вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

- невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;

- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Таким чином, визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Разом з тим, у Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено таких підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування у разі наявності чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності як дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, яка звільнена від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону.

Посилання відповідача на те, що ПРАТ "СК АСКО ДС" є членом МТСБУ та здійснює відповідні внески до централізованих страхових резервних фондів МТСБУ, також не свідчить про наявність підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування та невиконання зобов`язань за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу.

А отже, у даному випадку відсутні правові підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у пункті 22.1 якої визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

При цьому, відповідно до вимог цього Закону страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу (пункт 32.7 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Підпунктом 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" встановлено, що франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Водночас, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (пункт 22.1 статті 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статті 9, 12 Закону). Крім того, страховик або Моторно-транспортне страхову бюро України не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу (пункти 32.4., 32.7. ст. 32 Закону).

Відтак, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Норма статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акта виконаних робіт (наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 01.02.2018 у справі №910/22886/16).

При цьому, у постанові від 20.03.2018 у справі №911/482/17 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди суди повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

У постанові від 03.07.2019 у справі №910/12722/18 Верховний Суд зазначив, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі №922/4013/17.

Судова колегія зазначає, що наявний в матеріалах справи протокол огляду транспортного засобу від 09.02.2021, складений оцінювачем Матійко М.А за участю представника ТДВ "Експрес Страхування", містить дані про характер пошкоджень, заподіяних застрахованому транспортному засобу KIA SPORTAGE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу, а також відмітку про характер робіт та способів усунення механічних пошкоджень.

Водночас, судом апеляційної інстанції досліджено та встановлено, що ТДВ "Експрес Страхування" при розрахунку розміру страхового відшкодування вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу у відповідності до умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів програма "Комфорт" від 15.09.2020 №208.20.2555721 та вимог чинного законодавства визначено на підставі виставленого рахунку СТО, відповідно до якого вартість ремонту автомобіля KIA SPORTAGE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 151935,12 грн (рахунок від 12.02.2021 № філії "Автоцентр на столичному" Приватного акціонерного товариства "Українська автомобільна корпорація").

Відтак, доказом дійсної вартості ремонтних робіт є рахунок СТО, який містить перелік робіт та використаних матеріалів щодо ремонту транспортного засобу, що стосуються саме пошкодженої частини транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

З огляду на викладене, при визначенні розміру заподіяної шкоди, що підлягає виплаті відповідачем, як страховиком винної особи, у даному випадку слід виходити із даних щодо вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля KIA SPORTAGE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазначених у документах станції технічного обслуговування (філії "Автоцентр на столичному" Приватного акціонерного товариства "Українська автомобільна корпорація").

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивачем було здійснено розрахунок страхового відшкодування на підставі відповідних документів станції технічного обслуговування, що виключає сумніви щодо невідповідності ремонтно-відновлювальних робіт характеру пошкоджень та їх вартості.

На час прийняття оскаржуваного рішення та під час апеляційного перегляду даної справи будь-яких доказів недостовірності або необ`єктивності інформації відповідних документів станції технічного обслуговування відповідачем до матеріалів справи не було надано.

Таким чином, позивачем здійснено виплату страхового відшкодування у відповідності до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів програма "Комфорт" від 15.09.2020 №208.20.2555721 шляхом перерахування на рахунок СТО - філії "Автоцентр на столичному" Приватного акціонерного товариства "Українська автомобільна корпорація" у розмірі 147033,12 грн, а також на рахунок страхувальника за послуги евакуації транспортного засобу у розмірі 500,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 15.02.2021 №ЦО01047 грн, 15.02.2021 №ЦО01048 грн.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що до позивача, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, в межах фактичних затрат перейшло право вимоги, яке страхувальник (потерпілий) мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Враховуючи наведені положення законодавства, зважаючи на встановлені у даній справі обставини та докази щодо сплати позивачем страхового відшкодування в розмірі 147033,12 грн на рахунок СТО, з урахуванням передбаченого полісом АО №2378264 розміри лімітів відповідальності (130000,00 грн) та франшизи (2000,00грн), колегія суддів вважає, правильним висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми виплаченого позивачем страхового відшкодування в розмірі 128000,00 грн.

Крім того, у зв`язку з несплатою відповідачем в повному обсязі страхового відшкодування позивачем нараховано та заявлено до стягнення 673,32 грн 3% річних, 384,26 грн інфляційних втрат, 3454,75 грн пені із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за період прострочення сплати страхового відшкодування з 15.06.2021 по 17.08.2021.

Розглянувши вимоги позивача в цій частині колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524 та 533 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Частиною другою цієї статті визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюються положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Водночас, чинним цивільним законодавством не визначений строк виконання одним страховиком зобов`язання по відшкодуванню іншому страховику шкоди, однак, цей строк пов`язаний з моментом пред`явлення відповідною особою (в даному випадку страховиком) зворотної вимоги до відповідача.

Зокрема, приписами частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги.

Оскільки, правовідносини, в яких страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, а правовідносини з відшкодування шкоди в порядку суброгації, які склалися між сторонами у справі, також є грошовим зобов`язанням, то відповідач, отримавши вимогу позивача та не виплативши суми страхового відшкодування у визначений статтею 530 Цивільного кодексу України строк, допустив прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція визначена в постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №910/18319/16 та від 20.04.2018 у справі №910/12028/17.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає підставними та обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Вирішуючи питання щодо можливості нарахування пені у страхових правовідносинах, колегія суддів враховує таке.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення сплати спірного відшкодування, тобто пені, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 992 Цивільного кодексу України визначено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Сплата пені у спірному випадку передбачена законом, а саме: п.36.5 ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до якого за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

При цьому, колегія суддів враховує, що позивач, як страховик за договором добровільного страхування, набув право вимоги на підставі ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України "Про страхування" щодо виплати страхового відшкодування, до страховика, у якого застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди, відтак є особою, яка має право на отримання пені у відповідності до п.36.5 ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Колегія суддів враховує, що під час вирішення питання щодо задоволення позову про стягнення зі страховика сум 3% річних та інфляційних втрат, а також штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання для нарахування зазначених сум необхідно встановити період такого нарахування - дату, з якої починається прострочення виплати страхового відшкодування.

З урахуванням вимог пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яким встановлено граничний строк (90 днів) для прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, враховуючи, що заява позивача вих.№1642/07-3.21.483 від 03.03.2021 про відшкодування шкоди (виплату страхового відшкодування) отримана відповідачем 16.03.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплата страхового відшкодування в сумі 128000,00грн мала бути здійснена відповідачем до 14.06.2021 включно. А отже, позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат за час прострочення виконання зобов`язання з 15.06.2021 по 17.08.2021, що не суперечить вимогам статті 530 Цивільного кодексу України.

Отже, за наявності встановленого факту прострочення відповідачем виконання грошових зобов`язань, зважаючи на суму боргу з урахуванням дати його виникнення та строків оплати, перевіривши розрахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені, суд першої інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунок в межах визначеного позивачем періоду прострочення, дійшов висновку про правомірність нарахування позивачем 3% річних у сумі 673,32грн, інфляційних втрат у сумі 127,49грн та пені у сумі 3454,75грн, а отже часткове задоволення позову.

При цьому, до суду першої інстанції відповідачем не було надано будь-яких зауважень на розрахунок позивача. Доводи апеляційної скарги також не стосуються правильності розрахунків позивача та висновків місцевого господарського суду щодо їх обґрунтованості, а тому у відповідності до вимог статті 269 ГПК України судом апеляційної інстанції не переглядається.

Наведене свідчить, що доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому відсутні підстави для його скасування в оскарженій частині.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія АСКО-Донбас Північний" без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 27.01.2022 у справі №905/1603/21 - без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія АСКО-Донбас Північний" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 27.01.2022 у справі №905/1603/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.09.2022.

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.В. Шевель