ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

20 вересня 2022 року м.Тернопіль Справа №921/362/22
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув справу у відкритому судовому засіданні

за позовом: Фізичної особи-підприємця Остріщенка Юрія Васильовича, м.Київ

до відповідача: Приватного підприємства "ПАТМОС", с.Котів Тернопільського району Тернопільської області

про стягнення 41320,23грн,

за участю представників:

позивача: Середа А.П., адвокат, ордер серії АІ №1261027 від 04.08.2022;

відповідача: не з`явився.

Зміст позовних вимог.

Фізична особа-підприємець Остріщенко Юрій Васильович, м.Київ звернувся 04.08.2022 (згідно з відтиском календарного штемпеля 143-го відділення поштового зв`язку м.Києва на конверті поштового відправлення №054) до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Приватного підприємства «ПАТМОС», с.Котів Тернопільського району Тернопільської області, про стягнення 34000,00грн боргу, 6750,23грн інфляційних нарахувань, 570,00грн - 3% річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань з оплати вартості наданих послуг з перевезення вантажів згідно договору-заявки на транспортно-експедиційне обслуговування №68 від 06.01.2022.

У відповіді на відзив на позов без номера від 08.09.2022 (вх.№5850 від 12.09.2022) позивачем вказано про часткову оплату суми заборгованості після звернення до господарського суду з позовом, а саме у розмірі 10543,06грн, відтак просить в цій частині вимог провадження у справі закрити на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України; з приводу посилань відповідача на існування форс-мажорних обставин, які виникли внаслідок російської воєнної агресії проти України та, відповідно, введення на території України воєнного стану, як причини невиконання підприємством договірних зобов`язань у спірних правовідносинах, то такі позивачем заперечуються, з огляду на не доведеність того, що саме вказані обставини послугували причиною не оплати наданих експедиційно-транспортних послуг та, що через їх виникнення погіршився фінансовий стан підприємства.

Заперечення відповідача.

01.09.2022 (згідно з накладною на поштове відправлення №740) відповідачем подано відзив на позов №192 від 31.08.2022 (вх.№5699 від 02.09.2022), зі змісту якого вбачається, що підприємство визнає позовні вимоги в частині основного боргу в розмірі 23456,94грн (з урахуванням часткової оплати заборгованості в розмірі 26543,06грн на підставі платіжних доручень №1088 від 15.06.2022 на суму 4000,00грн, №1503 від 30.06.2022 на суму 4000,00грн, №1924 від 15.07.2022 на суму 5000,00грн, №2324 від 01.08.2022 на суму 3000,00грн, №2717 від 15.08.2022 на суму 5000,00грн, №3031 від 30.08.2022 на суму 5543,06грн).

Невиконання договірних зобов`язань відповідач обґрунтовує обставинами введення воєнного стану в Україні; замовником у спірних правовідносинах виступало ТОВ «МЕТІНВЕСТ ШІППІНГ», за дорученням якого на підставі договору №МД159 від 01.01.2021 про надання послуг з перевезення вантажу та транспортного експедиційного обслуговування; відповідач (перевізник) здійснював перевезення вантажів з міста Маріуполь до міста Запоріжжя, про що свідчать відомості, відображені у транспортній накладній; основні та виробничі потужності підприємств відправника (замовника) та одержувача вантажів були знищені в м.Маріуполь під час військових бойових дій, що призвело до неможливості виконання грошових зобов`язань замовником перед відповідачем у справі, що й потягнуло виникнення заборгованості по оплаті послуг, наданих позивачем у справі.

Разом з відзивом на позов відповідач посилався на надіслання позивачу пропозиції укладення мирової угоди №180 від 29.08.2022. Однак матеріали справи не містять доказів досягнення між сторонами домовленості щодо врегулювання спору мирним шляхом, а у відповіді на відзив, позивач дану пропозицію відхилив як таку, що не свідчить про намір відповідача врегулювати даний спір.

Процесуальні дії суду у справі.

Ухвалою суду від 15.08.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 13.09.2022, в якому оголошувалася перерва до 20.09.2022.

У судовому засіданні представник позивача підтримала викладені у позовній заяві вимоги, з урахуванням поданої 08.09.2022 відповіді на відзив на позов.

Відповідач жодного разу у судові засідання не з`явився, процесуальним правом на подання заперечень на відповідь на відзив на позов не скористався. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений шляхом направлення судової кореспонденції на офіційну електронну поштову адресу (), вказану в контактній інформації юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб,фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також повідомленій суду відзиві на позов.

Оскільки неявка учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання, відповідно до норм ст.202 ГПК України, не є перешкодою для розгляду справи, тому судом розглянуто спір у даному судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.233 ГПК України, суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Фактичні обставини справи.

Як вказує позивач і це вбачається з матеріалів справи, на підставі договору №МД159 від 01.01.2021 про надання послуг з перевезення вантажу та транспортного експедиційного обслуговування, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ ШІППІНГ» як Замовником та Приватним підприємством "ПАТМОС" як Виконавцем, здійснювалася організація перевезення вантажів з міста Маріуполь до міста Запоріжжя.

06.01.2022 між Приватним підприємством "ПАТМОС" як Експедитором та Фізичною особою-підприємцем Остріщенко Юрієм Васильовичем (зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності 22.12.2005 за реєстраційним №0006459) укладено договір-заявку №68 на транспортно-експедиційне обслуговування (далі - договір), відповідно до умов якого Виконавець зобов`язався надати Експедитору транспортні послуги на таких умовах: адреса завантаження: м.Маріуполь Донецької області; дата завантаження: 07.01.2022; адреса розвантаження: смт.Меліоративне Дніпропетровської області; дата розвантаження: 10.01.2022, а Експедитор зобов`язався оплатити вартість послуг перевезення (вартість фрахту) в розмірі 50000,00грн (в т.ч. 8333,33грн ПДВ). Вартість перевезення, узгоджена сторонами у договорі-заявці та включає всі витрати Перевізника, пов`язані з доставкою вантажу; оплата здійснюється на розрахунковий рахунок Виконавця протягом 14 банківських днів з моменту отримання документів на пошті та реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (платіжні дні - понеділок, середа, п`ятниця).

З долученої до позовної заяви товарно-транспортної накладної №21722490 від 07.01.2022 вбачається, що на виконання взятих на себе зобов`язань ФОП Остріщенко Ю.В. автомобілем Вольво д.н.з. НОМЕР_1 , причіп д.н.з. НОМЕР_2 07.01.2022 здійснив перевезення вантажу (лист гарячекатаний марки сталі Ст3сп) масою 21,58т за маршрутом: м.Маріуполь Донецької області - смт.Меліоративне Дніпропетровської області; замовником перевезення вантажу було Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-СЦМ», відправником вантажу - Приватне акціонерне товариство «МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «АЗОВСТАЛЬ», вантажоодержувачем - Товариство з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО З ІНОЗЕМНИМИ ІНВЕСТИЦІЯМИ «УКРТРУБІЗОЛ».

В подальшому 10.01.2022 сторонами складено Акт прийому-передачі послуг перевезення вантажу автомобільним транспортом на суму 50000,00грн, який підписано представниками обох сторін без жодних зауважень чи застережень, а їх підписи скріплені печатками. Того ж дня, 10.01.2022 позивачем виставлено до оплати рахунок №15 на суму 50000,00грн з ПДВ.

31.01.2022 позивачем по вказаній господарській операції зареєстровано податкову накладну №16 від 31.01.2022 року, що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної №.

У розділі «Умови оплати» договору №68 від 06.01.2022 встановлено, що підставою для оплати послуг з перевезення є рахунок, Акт виконаних робіт (наданих послуг).

Позивач зазначає, що всі оригінали документів по даній операції відповідно до умов договору були надіслані відповідачу оператором поштового зв`язку «Нова Пошта» та отримані підприємством 16.02.2022, що не заперечується відповідачем. Навпаки, ПП «ПАТМОС» частково оплачено надані позивачем послуги в розмірі 16000,00грн, що підтверджується копіями платіжних доручень №1088 від 15.06.2022 на суму 4000,00грн, №1503 від 30.06.2022 на суму 4000,00грн, №1924 від 15.07.2022 на суму 5000,00грн, №2324 від 01.08.2022 на суму 3000,00грн. Відповідно, станом на день подання позову до господарського суду (04.08.2022) заборгованість склала 34000,00грн.

У листі-відповіді №164 від 20.07.2022 на претензію №06/07/22/3 від 06.07.2022, підприємство як на обставину несвоєчасного проведення розрахунку з оплати послуг перевезення посилалося на повномасштабне вторгнення 24.02.2022 рф на державу Україну та початок бойових дій; вказувало, що даний маршрут перевезення вантажу здійснювався із міста Маріуполь в місто Запоріжжя на замовлення ТОВ «МЕТІНВЕСТ ШИППІНГ», місце знаходження та виробничі потужності якого були знаходилися м.Маріуполь, котрі в подальшому були знищені російською армією та перебувають в тимчасовій окупації російської федерації. В зв`язку з чим, у Замовника послуг наступили форс-мажорі обставини, що тривають і зараз, а борг останнього перед експедитором складає більше 6 мільйонів гривень, відтак на відповідача як перевізника лягли всі фінансові зобов`язання в тому числі за укладеним договором.

Оскільки заборгованість по оплаті наданих послуг є неоплаченою, позивач звернувся за судовим захистом своїх майнових прав шляхом примусового стягнення з відповідача 34000,00грн боргу, нарахувавши відповідно до вимог ст.625 ЦК України, 6750,23грн інфляційних втрат та 570,00грн - 3% річних.

Встановлено, що після звернення з позовом до суду відповідачем в добровільному порядку перераховано додатково грошові кошти в розмірі 10543,06грн на підставі платіжних доручень №2717 від 15.08.2022 на суму 5000,00грн та №3031 від 30.08.2022 на суму 5543,06грн, у зв`язку з цим позивач просив суд закрити провадження у справі в цій частині вимог.

Мотиви та норми закону, з яких суд виходить при ухваленні рішення.

Як визначено ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз.2 ч.1 ст.175 Господарського кодексу України).

Матеріали справи свідчать, що внаслідок укладення договору - заявки № 68 від 06.01.2022 року між сторонами виникли транспортно-експедиторські послуги.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.905 Цивільного кодексу України, строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст.929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Відповідно до ч.1 ст.316 Господарського кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що на виконання заявки та договору про транспортно-експедиційне обслуговування №68 від 06.01.2022 позивачем 07.01.2022 надано відповідачу транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу на загальну суму 50000,00грн, що підтверджується підписаним Актом прийому-передачі наданих послуг від 10.01.2022, виставленим рахунком на оплату послуг №15 від 10.01.2022, а також податковою накладною №16 від 10.01.2022.

За умовами договору-заявки №68 від 06.01.2022 відповідач зобов`язався оплатити вартість транспортно-експедиторських послуг на розрахунковий рахунок Виконавця протягом 14 банківських днів по оригіналах документів з моменту отримання документів на пошті та реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до ч.1 ст.175 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

ПП «ПАТМОС» у відзиві на позов визнало обставину отримання ним усіх документів, необхідних для оплати наданих позивачем послуг та виникнення обов`язку з оплати вартості послуг, починаючи з 03.03.2022.

Отже, доводи про отримання відповідачем документів згідно договору №68 від 06.01.2022 для оплати послуг,наданих позивачем 07.01.2022, настання строку їх оплати, є підтвердженим сторонами у справі у заявах по суті спору.

Відповідач, в порушення «загальних умов» договору-заявки розрахувався частково, сплативши позивачу 16000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, внаслідок чого борг відповідача перед позивачем за договором про транспортно-експедиційне обслуговування № 68 від 06.01.2022 станом на 04.08.2022 склав 34000 грн.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

В подальшому, в ході розгляду судом справи, відповідачем 15.08.2022 та 30.08.2022 додатково сплачено на рахунок позивача грошові кошти в загальному розмірі 10543,06грн. Відповідно, неоплаченими залишаються послуги на суму 23456,94грн.

Згідно з приписами статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджуються доводи позивача стосовно того, що відповідачем у встановлені договором строки вартість наданих послуг не оплачено на суму 23456,94грн, що є порушенням умов договору № 68, ст.527 ЦК України та ст.193 ГК України.

В силу приписів ст.ст.11, 16, 509 ЦК України та ст.ст.1, 2 Господарського процесуального кодексу України кредитору належить право у судовому порядку вимагати від боржника виконання його обов`язків.

Доказів, що підтверджують виконання відповідачем зобов`язання щодо здійснення остаточного розрахунку на надані позивачем послуги та відновлення тим самим порушених майнових прав кредитора на суму 23456,94грн на момент розгляду спору судом, у матеріалах немає. Розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, а в силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, доводи позивача про порушення його майнових прав на суму 23456,94грн основного боргу є правомірними, документально підтвердженими первинними документами, а тому згідно ст.15 ЦК України, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом примусового стягнення з відповідача 23456,94грн боргу.

Щодо позовних вимог про стягнення 10543,06грн суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що у даному випадку відповідачем після звернення позивача до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором №68 від 06.01.2022 добровільно сплачено частину боргу в загальному розмірі 10543,06грн, відтак в цій частині позову між сторонами спір відсутній.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Одночасно слід зазначити, що під предметом спору розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Так, господарський суд закриває провадження у справі з підстав відсутності предмета спору, якщо наявними в матеріалах справи доказами підтверджується відсутність предмета спору, зокрема у випадку припинення його існування (наприклад, сплата суми боргу), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З урахуванням встановленого факту відсутності предмета спору щодо стягнення 10543,06грн боргу, провадження в цій частині позову підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих у зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання, суд виходить з наступних міркувань.

У відповідності до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

В свою чергу сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається з наведеного позивачем розрахунку інфляційних втрат в розмірі 6750,23грн, та 3% річних в розмірі 570,00грн, такі нарахування здійснено за період з 10.03.2022 по 14.06.2022 на борг в розмірі 50000,00грн, з 15.06.2022 по 29.06.2022 на борг в сумі 46000,00грн, з 30.06.2022 по 14.07.2022 на борг в сумі 42000,00грн, з 15.07.2022 по 31.07.2022 на борг у сумі 37000,00грн, з 01.08.2022 по 04.08.202 на борг у розмірі 34000,00грн, тобто з урахуванням здійснених відповідачем платежів.

Здійснивши перевірку правильності нарахування інфляційних та річних за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій «ЛІГА», суд дійшов висновку, що нараховані позивачем суми є арифметично вірними, а тому як правомірні та обґрунтовані підлягають до стягнення.

Щодо заперечень відповідача, котрі ґрунтуються на існуванні форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили), що унеможливила виконання договірних зобов`язань з боку відповідача.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також згідно з положеннями ст. 218 ГК України у разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, в силу приписів ч. 1 ст. 617 ЦК України, ч.2 ст.218 ГК України форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності Товариство у відзиві на позов не вказує, які саме на його думку зобов`язання за Договором були ним порушені або невиконані. Разом з тим, посилаючись на введення воєнного стану в Україні відповідач стверджує, що ці обставини (форс-мажорні) зумовили виникнення затримку по оплаті наданих позивачем послуг.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Щоб засвідчити форс-мажорні обставини відповідачу необхідно звернутися до Торгово-промислової палати, а для того, щоб отримати сертифікат про форс-мажорні обставини, потрібно довести причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, які сторона не може виконати, та обставинами (їхнім результатом), на які сторона посилається, як на підставу неможливості виконати зобов`язання. Утім відповідачем не надано належних та допустимих доказів наявності форс-мажору у спірних правовідносинах (відповідний сертифікат Торгово-промислової палати).

Слід відзначити, що воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарської діяльності та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами. Більше того, держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни (зменшення податків, митних платежів тощо). Відповідач не надав доказів того, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати господарську діяльність під час введеного воєнного стану.

Досліджуючи баланс інтересів сторін, суд звертає увагу на ту обставину, що транспортно-експедиційні послуги надавалися до введення воєнного стану в країні; відповідач прийняв послуги, однак не оплатив їх повністю.

Відповідачем документально не доведено неможливості здійснення повного розрахунку з позивачем у зв`язку з існуванням заборгованості в інших контрагентів перед підприємством.

Окрім цього, суд зауважує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін договору.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально і такі, що ґрунтуються на бажанні уникнути виконання грошового зобов`язання.

Щодо інших аргументів відповідача, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників даної справи позиція суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Також у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Призначення обґрунтованого рішення, зокрема полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п.30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

У даній справі судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному розумінні, а зроблені в процесі розгляду даного господарського спору заяви не спростовують обставин, встановлених на підставі наявних у справі доказів.

Висновки господарського суду.

Відповідно до ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Дослідивши подані докази суд визнав їх належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.86 Господарського процесуального кодексу України. На підставі цих доказів, з урахуванням встановлених обставин по справі та діючого законодавства, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача частково. В даному спорі подані позивачем докази відповідачем жодним чином не спростовані.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача 23456,94грн боргу, 6750,23грн інфляційних нарахувань та 570,000грн - 3% річних. В решті вимог суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету пору.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача у справі, оскільки внаслідок його неправомірних дій спір доведено до судового розгляду.

Керуючись ст.ст.4, 11, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 127, 129, 219, 220, 222, ч,1 п. 2 ст. 231, ст.ст. 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «ПАТМОС» (с.Котів Тернопільського району Тернопільської області, вул. Тиха, 1, ідентифікаційний код 40756025) на користь Фізичної особи-підприємця Остріщенка Юрія Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) - 23456 (двадцять три тисячі чотириста п`ятдесят шість)грн 94коп. боргу, 6750 (шість тисяч сімсот п`ятдесят)грн 23коп. інфляційних нарахувань, 570 (п`ятсот сімдесят)грн 00коп. - 3% річних та 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну)грн 00коп. в повернення сплаченого судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову - закрити провадження у справі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення складено та підписано 23.09.2022.

Суддя Н.О. Андрусик