номер провадження справи 4/51/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2022 Справа № 908/632/22

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом Акціонерного товариства «ДНІПРОАЗОТ», (51909, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. С.Х. Горобця, 1)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЗЬКИЙ ТИТАНО-МАГНІЄВИЙ КОМБІНАТ», (69600, м. Запоріжжя, вул. Теплична, буд. 18)

про стягнення 55 754 261,66 грн.

Суддя Зінченко Н.Г.

при секретарі судового засідання Тройно Т.В.

За участю представників сторін:

від позивача Вошколуп В.Г., на підставі довіреності № 149/016-юр від 10.11.2021 (адвокат);

від відповідача Волошина Є.В., на підставі довіреності № 26 від 15.11.2021 (адвокат);

03.05.2022 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «ДНІПРОАЗОТ», м. Кам`янське, Дніпропетровська область за вих. № 016/44/с від 27.04.2022 (вх. № 710/08-07/22 від 03.05.2022) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЗЬКИЙ ТИТАНО-МАГНІЄВИЙ КОМБІНАТ», м. Запоріжжя про стягнення 48023637,54 грн. заборгованості за договором поставки хімічної продукції № 155243 від 21.09.2021, в тому числі 40961910,00 грн. основного боргу за поставлений товар, 378121,76 грн. 3 %, 2818562,94 грн. інфляційних втрат, 2226634,84 грн. пені, 1638408,00 грн. штрафу.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.05.2022 справу № 908/632/22 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/632/22 та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, присвоєно справі номер провадження 4/51/22, підготовче засідання призначено на 02.06.2022.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.06.2022 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 908/632/22 до 08.08.2022, підготовче засідання відкладалося на 05.07.2022. Цією ж ухвалою суду задоволено клопотання Акціонерного товариства «ДНІПРОАЗОТ» щодо розгляду справи № 908/632/22 в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

В підготовчому засіданні оголошувалися перерви до 27.07.2022 і до 31.08.2022, про що зазначалося судом у відповідних протоколах судового засідання від 05.07.2022 і від 27.07.2022.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 31.08.2022 закрито підготовче провадження у справі № 908/632/22, справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні на 14.09.2022.

Судове засідання 14.09.2022 проводилося в режимі відеоконференції з використанням системи відеоконференцзв`язку «EASYCON», здійснювалася фіксація судового процесу програмно-апаратним комплексом «Акорд».

До системи відеоконференцзв`язку «EASYCON» 14.09.2022 приєднався представник позивача, представник відповідача приймав участь в підготовчому засіданні безпосередньо в приміщення господарського суду Запорізької області.

В судовому засіданні 14.09.2022 справу розглянуто, на підставі ст. 240 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та долучених судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 14.09.2022 судом розглянуті і вирішені по суті збільшені позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЗЬКИЙ ТИТАНО-МАГНІЄВИЙ КОМБІНАТ» на користь Акціонерного товариства «ДНІПРОАЗОТ» 55 754 261,66 грн. заборгованості за договором поставки хімічної продукції № 155243 від 21.09.2021, в тому числі 40 961 910,00 грн. основного боргу за поставлений товар, 775 396,17 грн. 3 %, 7 166 076,58 грн. інфляційних втрат, 4 802 783,41 грн. пені та 2 048 095,50 грн. штрафу.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві з урахуванням прийнятої судом до розгляду заяви про збільшення розміру позовних вимог № 016/44/С-3 від 16.08.2022 (вх. № 9788/08-08/22 від 22.08.2022) та обґрунтовані посиланням на приписи ст., ст. 526, 530, 610-612, 625, 626, 692, 712 ЦК України, ст., ст. 173, 179, 193, 265 ГК України. Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 21.09.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір поставки хімічної продукції № 155243 з протоколом розбіжностей до нього, за умовами якого позивач зобов`язався протягом строку дії договору поставляти (передавати у власність) відповідачу визначену договором та невід`ємними додатками до нього продукцію виробничо-технічного призначення (хлор рідкий), а відповідач зобов`язався приймати таку продукцію та сплачувати її вартість в порядку і строки, передбачені договором та невід`ємними додатками до нього. На виконання умов договору у період з жовтня 2021 року по лютий 2022 року позивачем здійснено поставку відповідачу хімічної продукції на загальну суму 40 961 910,00 грн., що підтверджується належними чином оформленими між сторонами видатковими та залізничними накладними за спірний період. Відповідачем оплата отриманої хімічної продукції у визначені договором строки та розмірі не здійснена. Таким чином, через порушення відповідачем умов договору поставки хімічної продукції № 155243 від 21.09.2021, а також положень чинного законодавства в частині своєчасного і повного розрахунку за отриману продукцію у відповідача утворилася заборгованості (основний борг) в розмірі 40 961 910,00 грн. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати отриманої продукції, позивачем на підставі положень ст. 625 ЦК України нараховані відповідачу втрати від інфляції в сумі 7 166 076,58 грн. та 3 % річних в розмірі 775 396,17 грн. Крім того, на підставі п. 5.2 договору за порушення грошових зобов`язань за договором позивачем нараховані відповідачу пеня в розмірі 4 802 783,41 грн. та штраф в розмірі 2 048 095,50 грн. Враховуючи викладене, позивач просить суд позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача на його користь 40 961 910,00 грн. основного боргу за поставлений товар, 775 396,17 грн. 3 %, 7 166 076,58 грн. інфляційних втрат, 4 802 783,41 грн. пені та 2 048 095,50 грн. штрафу. Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у Відзиві на позовну заяву вих. № 25-16/408 від 23.05.2022 (вх. № 6238/08-08/22 від 26.05.2022) і в Запереченнях на відповідь на відзив вих. № 25-16/479 від 30.06.2022 (вх. № 7638/08-08/22 від 04.07.2022). мотивуючи свою позицію відповідач зазначає, що не заперечує того факту, що на виконання укладеного з позивачем договору поставки хімічної продукції № 155243 від 21.09.2021 за період з 06.10.2021 по 18.02.2022 відповідач отримав від позивача 1437,260 тон хімічної продукції вартістю 40 961 910,00 грн. Отримана хімічна продукція відповідачем до теперішнього часу не оплачена. Проте, ТОВ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ТИТАНО-МАГНІЄВИЙ КОМБІНАТ» не погоджується частково з нарахуванням 3 % річних, пені, штрафу та інфляційних втрат з огляду на те, що згідно п. 6.1 договору сторони звільняються від відповідальності за порушення зобов`язань, передбачених цим договором, якщо таке порушення сталося внаслідок випадку або дії обставин непереборної сили. Враховуючи військову агресію Російської Федерації проти України, Указом Президента України з 24.02.2022 введено воєнний стан, який наразі діє до 21.11.2022. В своєму листі № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України фактично підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними. Приймаючи до уваги викладене, відповідач вважає, що він, як покупець за договором, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язань з 24.02.2022, а тому вимоги позивача про нарахування 3 % річних, пені, штрафу та інфляційних втрат починаючи з 24.02.2022 є незаконними. Крім того, відповідач просить суд врахувати, що у зв`язку з веденням на території України та в Запорізькій області воєнних дій була суттєво порушена логістика постачання на комбінат сировини, матеріалів та обладнання, без чого виробництво продукції неможливо. Враховуючи сукупність всіх вищезазначених факторів та обставин, необхідність дотримання вимог безпеки виробництва, збереження життя та здоров`я людей як у м. Запоріжжя, так і Запорізькій області та у прилеглих областях, проблеми з поставками сировини необхідної для безперервного, нерозривного циклу виробництва, порушення логістичних зв`язків, керівництвом ТОВ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ТИТАНО-МАГНІЄВИЙ КОМБІНАТ» було прийнято рішення про позапланову безаварійну зупинку ТОВ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ТИТАНО-МАГНІЄВИЙ КОМБІНАТ», оформлене наказом в.о. директора ТОВ «ЗТМК» від 02.03.2022 № 174 «Про організацію позапланової безаварійної зупинки комбінату», та, як наслідок, можливість своєчасного виконання зобов`язань щодо своєчасної оплати за газ, отриманий у січні-лютому 2022 року. Таким чином, відсутність можливості здійснювати погашення заборгованості перед позивачем зумовлена зупинкою виробництва ТОВ «ЗТМК» та знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з введенням воєнного стану. На підставі зазначеного, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в Акціонерного товариства «ДНІПРОАЗОТ» в частині стягнення 3 % річних, пені, штрафу та інфляційних втрат, нарахованих за порушення грошових зобов`язань за договором поставки хімічної продукції № 155243 від 21.09.2021.

Позивач на підставі ст. 166 ГПК України надав Відповідь на відзив вих. № 016/юр-П-43/2022 від 10.06.2022 (вх. № 6991/08-08/22 від 16.06.2022), в якій, зокрема зазначив, що своє заперечення проти позовних вимог відповідач обґрунтовує військовою агресією Російської Федерації проти України та введеним в Україні воєнним станом, проблемами з поставками сировини, необхідної для безперервного, нерозривного циклу виробництва, порушенням логістичних зв`язків, які призвели до того, що ТОВ «ЗТМК» було змушене зупинити діяльність комбінату. Проте позивач зауважує, що воєнний стан в Україні було запроваджено 24.02.2022, зупинення діяльності комбінату відповідача відбулося у березні 2022 року, водночас спірний договір між позивачем та відповідачем було укладено 21.09.2021 і постачання продукції за цим договором здійснювалося позивачем відповідачу в період з жовтня 2021 по лютий 2022 (по 18.02.2022), тобто ще до запровадження воєнного стану. Однак, відповідач безпідставно і необґрунтовано порушив умови договору і не розрахувався із позивачем за продукцію, поставлену йому позивачем. Щодо твердження відповідача про незаконність нарахування пені, 3% річних, інфляційних збитків та штрафу, починаючи з 24.02.2022, то позивач просить суд врахувати, що введення воєнного стану на території України може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення умов договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань. Відповідачу, як стороні договірних відносин, яка посилається на воєнний стан та форс-мажорні обставини, необхідно довести зв`язок між невиконанням своїх зобов`язань та воєнними діями в Україні у поєднанні із умовами договірних зобов`язань. Позивач зі свого боку не заперечує той факт, що введення воєнного стану та військова агресія проти України оголошені форс-мажорними обставинами, які можуть бути підставою для звільнення суб`єкта господарювання від відповідальності за невиконання договірних зобов`язань, але наголошує на тому, що для звільнення від відповідальності останній повинен належним чином довести безпосередній вплив таких форс-мажорних обставин на неможливість виконання ним умов договору. На думку позивача, відповідач намагається безпідставно ухилитися від відповідальності за порушення своїх грошових зобов`язань за договором поставки хімічної продукції № 155243 від 21.09.2021 та від їх безпосереднього виконання, оскільки не надає доказів того, як саме введення воєнного стану та військова агресія проти України стали причиною невиконання ним зобов`язань з оплати отриманої у період з жовтня 2021 року по лютий 2022 року хімічної продукції, а тому законні підстави для звільнення відповідача від відповідальності за порушення умов договору стосовно оплати хімічної продукції відсутні, а твердження відповідача про незаконність нарахування пені, 3% річних, інфляційних збитків та штрафу, починаючи з 24.02.2022 є необґрунтованим та безпідставним, у зв`язку з чим має бути відхилене судом. Враховуючи зазначене, позивач вважає наявними підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідачем також заявлено Клопотання вих. № 25-16/615 від 25.08.12022 (вх. № 10269/08-08/22 від 30.08.2022) про зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій до розміру, що дорівнює 1000,00 грн. Подане клопотання відповідачем мотивоване обґрунтовує військовою агресією Російської Федерації проти України та введеним в Україні воєнним станом, проблемами з поставками сировини, необхідної для безперервного, нерозривного циклу виробництва, порушенням логістичних зв`язків, які призвели до того, що ТОВ «ЗТМК» було змушене зупинити діяльність комбінату. Крім того, відповідач просить суд врахувати його важке матеріальне становище та відсутність завданих позивачу збитків.

Позивач в Запереченнях на клопотання про зменшення неустойки б/н і б/д (вх. № 10334/08-08/22 від 31.08.2022) зазначив, що відповідачем не надано доказів на підтвердження обставин, за яких можливе зменшення неустойки, а лише зазначено про скрутне матеріальне становище відповідача, внаслідок якого відповідач не зміг своєчасно оплатити рахунки за поставлену за спірним договором хімічну продукцію, а саме не надано, наприклад, доказів відсутності грошових коштів на рахунках на момент (період) виникнення заборгованості, тощо. На підтвердження можливості зменшення штрафних санкцій відповідачем надані копію податкової декларації з податку на прибуток підприємств ТОВ «ЗТМК» за 1 квартал 2022 року, бухгалтерську довідку ТОВ «ЗТМК» про суму дебіторської та кредиторської заборгованості станом на 31.03.2022, які, на думку відповідача, підтверджують його скрутне матеріальне становище. Позивач вважає, що зменшення розміру нарахованої пені до розміру 1000,00 грн., як про те просить відповідач, фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, призводить до безкарності боржника перед кредитором в частині дисципліни розрахунків та може розцінюватися як спосіб уникнення від відповідальності, призведе до порушення балансу інтересів сторін. Зменшення розміру нарахованої пені створить дисбаланс у відносинах сторін, не відповідатиме істотному ступеню вини відповідача у виникненні спірних правовідносин, нестиме істотну шкоду інтересам АТ «ДНІПРОАЗОТ», адже такі кошти є справедливою та законною компенсацією за порушення ТОВ «ЗТМК» умов договору, а їх виплата відповідачем позивачу є відновленням порушених прав та законних майнових інтересів АТ «ДНІПРОАЗОТ».

Розглянувши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

УСТАНОВИВ

21.09.2021 між Акціонерним товариством «ДНІПРОАЗОТ» (позивач у справі, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЗЬКИЙ ТИТАНО-МАГНІЄВИЙ КОМБІНАТ» (відповідач у справі, Покупець) укладено Договір поставки хімічної продукції № 155243 з Протоколом розбіжностей до нього.

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується протягом строку дії Договору поставляти (передавати у власність) Покупцю визначену цим Договором та невід`ємними додатками до нього продукцію виробничо-технічного призначення, а Покупець - зобов`язується приймати таку продукцію та оплачувати її вартість в порядку і в строки, передбачені Договором та невід`ємними додатками до нього.

Предметом поставок за цим договором є визначена родовими ознаками продукція виробничо-технічного призначення хлор рідкий (надалі хімічна продукція) (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 1.3 Договору кількість та ціна хімічної продукції, що підлягає поставці за цим Договором, узгоджується сторонами в специфікаціях на поставку хімічної продукції. Специфікації на поставку хімічної продукції підписуються повноваженими представниками обох сторін, скріплюються печатками сторін (за їх наявності) та є невід`ємними частинами (додатками) Договору.

Пунктом 1.4 Договору передбачено, що ціна хімічної продукції приймається сторонами визначеною та тому базисі поставки, що зазначений у п. 3.1 Договору.

За умовами п. 3.1 Договору сторони визначили, що постачання хімічної продукції здійснюється Постачальником на умовах (базис поставки) СРТ перевезення залізничним транспортом оплачене до залізничної станції на території України, вказаної у письмовій заявці на поставку (відвантаження_) хімічної продукції, згідно правил Міжнародної Торгової Палати (ІСС) з використання термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі, в редакції 2010 року («ІНКОТЕРС-2010»). Хімічна продукція постачається Покупцеві окремими партіями.

Умовами п., п. 2.1, 2.2 Договору сторони визначили, що загальна сума цього Договору обчислюється як вартість всієї хімічної продукції, що зазначена у всіх підписаних сторонами специфікаціях на поставку хімічної продукції за цим Договором та не може перевищувати 75 000 000,00 грн., у тому числі ПДВ (20 %) 12 500 000,00 грн. Оплата хімічної продукції здійснюється Покупцем у безготівковій формі, в національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Покупець, згідно з п. 2.3 Договору, зобов`язаний оплатити поставлену (передану) йому хімічну продукцію протягом 30 календарних днів від дати поставки цієї хімічної продукції.

Згідно з п. 8.1 Договір набирає чинності з моменту його укладення сторонами і діє до 31.12.2022. Сплив строку дії Договору не звільняє Покупця від обов`язку в повному обсязі оплатити поставлену хімічну продукцію.

Сторонами доказів розірвання, припинення чи визнання недійним Договору суду не надано.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов Договору сторонами складені і підписані наступні Специфікації на поставку хімічної продукції, якими узгоджено, зокрема, суму та строки поставки кожної окремої партії хімічної продукції:

- № 1 від 21.09.2021 на суму 2 299 770,00 грн. з ПДВ, строк постачання з 21.09.2021 по 30.09.2021;

- № 2 від 05.10.2021 на суму 14 748 750,00 грн. з ПДВ, строк постачання з 05.10.2021 по 31.10.2021;

- № 3 від 01.11.2021 на суму 9 832 500,00 грн. з ПДВ, строк постачання з 01.11.2021 по 30.11.2021;

- № 4 від 17.12.2021 на суму 1 638 750,00 грн. з ПДВ, строк постачання з 17.12.2021 по 31.12.2021;

- № 5 від 24.12.2021 на суму 3 277 500,00 грн. з ПДВ, строк постачання з 24.12.2021 по 31.12.2021;

- № 6 від 29.12.2021 на суму 9 832 500,00 грн. з ПДВ, строк постачання з 29.12.2021 по 31.01.2022;

- № 7 від 27.01.2022 на суму 9 832 500,00 грн. з ПДВ, строк постачання з 01.02.2022 по 28.02.2022.

Як вбачається з досліджених судом письмових доказів та не заперечується сторонами у справі, позивач на виконання умов Договору № 155243 від 21.09.2021 поставив відповідачу у період з жовтня 2021 року по лютий 2022 року хімічну продукцію на загальну суму 40 961 910,00 грн. з ПДВ, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями видаткових, зокрема:

- № 12592 від 06.10.2021 на суму 3 270 660,00 грн. з ПДВ;

- № 12980 від 13.10.2021 на суму 4 916 250,00 грн. з ПДВ;

- № 13392 від 20.10.2021 на суму 3 277 250,00 грн. з ПДВ;

- № 13830 від 26.10.2021 на суму 3 277 500,00 грн. з ПДВ;

- № 14684 від 03.11.2021 на суму 3 277 500,00 грн. з ПДВ;

- № 15319 від 13.11.2021 на суму 3 277 500,00 грн. з ПДВ;

- № 15745 від 19.11.2021 на суму 3 277 500,00 грн. з ПДВ;

- № 17847 від 18.12.2021 на суму 1 638 750,00 грн. з ПДВ;

- № 17879 від 25.12.2021 на суму 3 277 500,00 грн. з ПДВ;

- № 18099 від 31.12.2021 на суму 1 638 750,00 грн. з ПДВ;

- № 94 від 07.01.2022 на суму 1 638 750,00 грн. з ПДВ;

- № 301 від 12.01.2022 на суму 1 638 750,00 грн. з ПДВ;

- № 1042 від 26.01.2022 на суму 3 277 500,00 грн. ЗПДВ;

- № 2403 від 18.02.2022 на суму 3 277 500,00 грн. з ПДВ.

Вказані вище видаткові накладні на загальну суму 40 961 910,00 грн. з ПДВ підписані уповноваженими особами з боку Постачальника і Покупця без зауважень та заперечень щодо кількості та якості, підписи з боку Постачальника скріплені печаткою юридичної особи, підписи з боку Покупця кутовим штампом «Склад ТОВ «ЗТМК».

Отже, факт поставки позивачем відповідачу хімічної продукції на загальну суму 40 961 910,00 грн. з ПДВ згідно умов Договору № 155243 від 21.09.2021 доведений вище наведеними видатковими накладними, які узгоджені сторонами та підтверджують факт прийняття відповідачем хімічної продукції без жодних зауважень та претензій, про що свідчать підписи уповноважених представників позивача та відповідача на цих видаткових накладних.

Також з матеріалів справи вбачається, що факт поставки товару за умовами Договору поставки хімічної продукції № 155243 від 21.09.2021 на загальну суму 40 961 910,00 грн. з ПДВ підтверджується залізничними накладними за період з жовтня 2021 року по лютий 2022 року.

Позивач, крім того, виписував відповідачу рахунки-фактури для оплати кожної окремо поставленої партії хімічної продукції за спірний період, копії яких містяться в матеріалах справи.

Таким чином, позивач взяті на себе зобов`язання згідно умов Договору виконав у повному обсязі та належним чином.

Невиконання з боку відповідача своїх зобов`язань щодо оплати хімічної продукції за Договором поставки хімічної продукції № 155243 від 21.09.2021 на загальну суму 40 961 910,00 грн. стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін врегульовані договором, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобов`язаний сплатити повну ціну переданого товару.

Зі змісту п. 2.3 Договору вбачається, що сторонами чітко визначений строк оплати отриманої хімічної продукції, а саме протягом 30 календарних днів від дати поставки цієї хімічної продукції.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем оплата отриманої хімічної продукції у передбачені строки та в повному обсязі не здійснена.

Станом на час звернення позивача до суду з позовом у даній справі заборгованість відповідача за отриману хімічну продукцію за Договором поставки хімічної продукції № 155243 від 21.09.2021становила 40 961 910,00 грн.

Відповідачем факт порушення взятих на себе зобов`язань за умовами Договору в частині своєчасної і повної оплати за отриману продукцію належними і допустимими доказами, в розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України, не спростований.

За змістом положень статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення наведено й у статтях 525, 526 ЦК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням викладеного, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за поставлену ним продукцію станом на час прийняття рішення в повному обсязі не погашена, суд вважає доведеним, обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача основний боргу в розмірі 40 961 910,00 грн.

Нормами ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст. 230 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Нормами ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. (ч. 6 ст. 231 ГК України)

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, пені та штрафу не суперечить статті 61 Конституції України.

Вимоги щодо стягнення пені та штрафу позивач обґрунтовує пунктом 5.2 Договору в редакції Протоколу розбіжностей, яким сторони визначили, що у разі порушення строків оплати хімічної продукції Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня від вартості неоплаченої в строк хімічної продукції за кожен день прострочення платежу. За прострочення оплати хімічної продукції більше ніж на 30 календарних днів Покупець додатково до пені і не виключаючи її сплачує Постачальникові штраф у розмірі 5 відсотків від вартості не оплаченої в сирок хімічної продукції.

Оскільки судом встановлений та сторонами не заперечується факт порушення відповідачем зобов`язань по оплаті отриманої хімічної продукції у передбачені Договором поставки хімічної продукції № 155243 від 21.09.2021строки та розмірі, то вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та штрафу є законними та обґрунтованими.

Відповідно до розрахунку позивача сума штрафу за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором поставки хімічної продукції № 155243 від 21.09.2021 становить 2 048 095,50 грн.

Судом перевірений наданий позивачем розрахунок штрафу та встановлено, що даний розрахунок позивачем виконаний правильно.

Оскільки прострочення з постачання оплати кожної окремої партії хімічної продукції за Договором поставки хімічної продукції № 155243 від 21.09.2021 мало місце понад 30 календарних днів, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 2 048 095,50 грн. штрафу.

Також позивачем нарахована пеня за прострочення виконання відповідачем зобов`язань за Договором поставки хімічної продукції № 155243 від 21.09.2021 в загальному розмірі 4 802 783,41 грн.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок пені та встановлено, що розрахунок позивачем виконано неправильно, оскільки позивачем допущено помилку при визначені граничного строку оплати за видатковою накладною № 2403 від 18.02.2022.

Згідно проведеного судом перерахунку за порушення строків розрахунків за Договором стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 4 800 987,52 грн.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 4 800 987,52 грн. пені. В іншій частині вимог про стягнення пені в задоволені позову відмовляється.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу, що підлягають стягненню, до розміру 1000,00 грн., суд зазначає наступне.

Мотивуючи підстави для зменшення заявлених позивачем до стягнення пені та штрафу до розміру 1000,00 грн. відповідач посилається на військову агресію Російської Федерації проти України та введенням в Україні воєнного стану, проблеми з поставками сировини, необхідної для безперервного, нерозривного циклу виробництва, порушення логістичних зв`язків, які призвели до того, що ТОВ «ЗТМК» було змушене зупинити діяльність комбінату. Разом із тим ТОВ «ЗТМК» віднесено до підприємств України першого класу підвищеної небезпеки, занесено до Державного реєстру об`єктів підвищеної небезпеки та внесено до Державного реєстру потенційно небезпечних об`єктів, в зв`язку з тим, що у виробництві продукції підприємства задіяний рідкий хлор, а на його території знаходиться один з найбільших в Україні складів рідкого хлору.

Крім того, відповідач просить суд врахувати його важке матеріальне становище та відсутність завданих позивачу збитків. Відповідач зазначає, що в даних умовах ТОВ «ЗТМК» не в змозі своєчасно сплати 40 961 910,00 грн. основного боргу. Крім того, сплата в повній мірі пені та штрафу, ще більше ускладнить можливість підтримувати виробничі потужності ТОВ «ЗТМК» у безпечному стані та унеможливить запуск виробництва при закінченні або скасуванні воєнного стану в Україні.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення суми неустойки до розміру 1000,00 грн., суд відмовляє в його задоволенні, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Зі змісту наведених норм вбачається, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Таким чином, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 27.01.2020 у справі № 916/469/19.

При застосуванні частини 3 ст. 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття «значно» та «надмірно» є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Матеріалами справи доведено та відповідачем не оспорюється, що з його боку мало місце прострочення виконання зобов`язань за Договором поставки хімічної продукції № 155243 від 21.09.2021 щодо своєчасного та повного розрахунку за отриману хімічну продукцію.

В свою чергу, нараховані позивачем пеня і штраф базуються на умовах Договору поставки хімічної продукції № 155243 від 21.09.2021, які в силу закону є обов`язковими для виконання, у тому числі для відповідача. Укладаючи вказаний Договір, відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі, погодився на його умови, в тому числі і щодо нарахування пені та штрафу. Здійснюючи господарську діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

З усталеної судової практики не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність у боржника необхідних коштів.

Незалежно від того, що стало причиною відсутності у боржника необхідної суми грошей (об`єктивні обставини чи суб`єктивна недбалість боржника), це не звільняє його від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Договір поставки хімічної продукції між позивачем та відповідачем було укладено ще у 2021 році, постачання продукції за цим Договором здійснювалося позивачем відповідачу в період з жовтня 2021 року по лютий 2022 року (по 18.02.2022).

Загальна вартість виробленої позивачем та поставленої відповідачу хімічної продукції за спірним Договором складає 40 961 910,00 грн. з ПДВ. Позивач здійснював поставку хімічної продукції відповідачу партіями, відповідач жодного разу не здійснив оплату поставленої хімічної продукції у строки та розмірі, передбачених Договором.

При цьому суд враховує, що АТ «ДНІПРОАЗОТ» так само як і відповідач відноситься до складних та небезпечних хімічних виробництв, яке в теперішній час перебуває на простої. Підстави, на які посилається відповідач (війська агресія Російської Федерації проти України, введення воєнного стану), є однаковими і для підприємства позивача. АТ «ДНІПРОАЗОТ» також знаходиться в несприятливому економічному становищі, а отже правомірно очікує на сплату йому заборгованості за Договором та інших, визначених Договором та законом, нарахувань як способу захисту його майнових прав, передбаченого законом.

Дослідивши наведені відповідачем обставини та подані в їх обґрунтування докази, суд вважає, що надані документи жодним чином не свідчать про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості і здійсненні з його боку конкретних дій щодо вжиття усіх можливих заходів для виконання зобов`язань за спірним Договором.

За таких обставин, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, суд дійшов висновку, що представлені відповідачем в обґрунтування свого клопотання докази не свідчать про винятковість розглядуваного випадку та наявність об`єктивних обставин, що виключали б можливість останнього належним чином виконати свої зобов`язання за Договором. Крім того, розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача, є співрозмірним з порушенням та не є надмірно великим.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд відмовляє відповідачу в задоволенні клопотання щодо зменшення суми неустойки до розміру 1000,00 грн.

Що стосується тверджень відповідача про незаконність нарахування позивачем пені, штрафу, 3 % річних та інфляційних нарахувань на суму основного боргу, починаючи з 24.02.2022, тобто з моменту введення воєнного стану, то суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Відповідач, посилається на положення п. 6.1 Договору, Указ Президента України «Про запровадження воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 з подальшими Указами Президента України про його продовження, ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 141 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні», та вважає наявними форс-мажорні обставин військові дії Російської Федерації проти України, які звільняють від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань починаючи з 24.02.2022.

В той же час, ст. 617 ЦК України, а також ст. 218 ГК України передбачають можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору).

Таким чином, вбачається, що сторона, яка зазнала впливу форс-мажору звільняється від відповідальності за невиконання та/або неналежне виконання своїх зобов`язань.

В свою чергу, відповідно до частини 2 статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» військові дії вважаються форс-мажорними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору.

Торгово-промисловою палатою України (ТПП) було оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), які є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Таким чином, введення воєнного стану на території України може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення умов договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.

Відповідно до пункту 6.2 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору.

Таким чином, за загальним правилом зацікавленій стороні у кожному випадку необхідно доводити факт невиконання зобов`язання саме у зв`язку з введенням воєнного стану.

Відповідачу, як стороні договірних відносин, яка посилається на воєнний стан та форс-мажорні обставини, необхідно довести зв`язок між невиконанням своїх зобов`язань та воєнними діями в Україні у поєднанні із умовами договірних зобов`язань.

Зупинення діяльності підприємства відповідача відбулося у березні 2022 року, водночас спірний Договір між позивачем та відповідачем було укладено ще вересні 2021 року, постачання продукції за цим Договором здійснювалося позивачем відповідачу в період з жовтня 2021 року по лютий 2022 року.

Таким чином, судом вбачається, що заборгованість відповідача за поставлену хімічну продукцію, як і порушення строку оплати поставленої хімічної продукції, виникли ще до запровадження в Україні воєнного стану та зупинення діяльності підприємства відповідача.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, твердження відповідача про незаконність нарахування пені, 3% річних, інфляційних збитків та штрафу, починаючи з 24.02.2022 року, є необґрунтованим та безпідставним.

Також позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 775 396,17 грн. 3 % річних та 7 166 076,58 грн. інфляційних втрат.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться, зокрема зобов`язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплати гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основною боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відтак, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, порушення відповідачем грошового зобов`язання тягне за собою наслідки, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем розрахунків по Договору поставки хімічної продукції № 155243 від 21.09.2021, вимоги про стягнення з нього 3 % річних та інфляційних втрат заявлені позивачем обґрунтовано.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З наданого позивачем до матеріалів справи розрахунку вбачається, що позивачем заявлені до стягнення 775 396,17 грн. 3 % річних, які розраховані за загальний період з 06.11.2021 по 15.08.2022 по кожній поставці окремо.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок 3 % річних та встановлено, що даний розрахунок позивачем виконаний неправильно, оскільки при розрахунку 3 % річних позивачем неправильно визначено строк виконання зобов`язання за видатковою накладною № 2403 від 18.02.2022.

Згідно проведеного судом перерахунку за порушення строків розрахунків за Договором стягненню з відповідача підлягають 3 % річних в розмірі 775 126,79 грн.

З урахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача 3 % річних заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню судом частково в розмірі 775 126,79 грн. В іншій частині вимог про стягнення 3 % річних в задоволені позову відмовляється.

Що стосується інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

З наданого позивачем до матеріалів справи розрахунку вбачається, що позивачем заявлені до стягнення інфляційні втрати в розмірі 7 166 076,58 грн., які розраховані за загальний період листопад 2021 року липень 2022 року окремо по кожній поставці.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та встановлено, що цей розрахунок позивачем виконаний правильно.

З урахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача 7 166 076,58 грн. інфляційних втрат заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню судом.

Згідно зі ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст. 13 ГПК України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Доводи відповідача, надані в обґрунтування заперечень на позов, судом визнані безпідставними та необґрунтованими.

На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача на користь позивача 40 961 910,00 грн. основного боргу за поставлену хімічну продукцію, 4 800 987,52 грн. пені, 2 048 095,50 грн. штрафу, 775 126,79 грн. трьох відсотків річних та 7 166 076,58 грн. інфляційних витрат. В іншій частині позовних вимог в задоволенні позову відмовляється.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки спір доведено до суду з його вини.

Керуючись ст., ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Акціонерного товариства «ДНІПРОАЗОТ», м. Кам`янське, Дніпропетровська область до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЗЬКИЙ ТИТАНО-МАГНІЄВИЙ КОМБІНАТ», м. Запоріжжя про стягнення 55 754 261,66 грн. заборгованості за договором поставки хімічної продукції № 155243 від 21.09.2021 задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЗЬКИЙ ТИТАНО-МАГНІЄВИЙ КОМБІНАТ», (69600, м. Запоріжжя, вул. Теплична, буд. 18, ідентифікаційний код юридичної особи 38983006) на користь Акціонерного товариства «ДНІПРОАЗОТ», (51909, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. С.Х. Горобця, 1, ідентифікаційний код юридичної особи 05761620) 40 961 910 (сорок мільйонів дев`ятсот шістдесят одну тисячу дев`ятсот десять) грн. 00 коп. основного боргу за поставлену продукцію, 4 800 987 (чотири мільйони вісімсот тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) грн. 52 коп. пені, 775 126 (сімсот сімдесят п`ять тисяч сто двадцять шість) грн. 79 коп. 3 % річних, 7 166 076 (сім мільйонів сто шістдесят шість тисяч сімдесят шість) грн. 58 коп. інфляційних втрат, 2 048 095 (два мільйони сорок вісім тисяч дев`яносто п`ять) грн. 50 коп. штрафу та 836 282 (вісімсот тридцять шість тисяч двісті вісімдесят дві) грн. 94 коп. судового збору. Видати наказ.

3. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України « 26» вересня 2022 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.