ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.09.2022м. СумиСправа № 920/356/22

Господарський суд Сумської області у складі судді Вдовенко Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Кириченко-Шелест А.Г.,

Розглянувши в порядку загального позовного провадження справу № 920/356/22

за позовом Фізичної особи - підприємця Бровкіна Андрія Миколайовича ( АДРЕСА_1 )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохім-Партнер" (пров. Промисловий, буд. 4, смт. Степанівка, Сумський район, Сумська область, 42304)

про визнання недійсними пунктів договорів,

представники учасників справи:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - Бонтлаб В.В.;

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить суд: визнати недійсними пункти 8.2, 8.4, 8.6, 9.2 договору поставки товару № 67/21/ЦО від 02.03.2021, укладеного між ТОВ "Агрохім-Партнер" та ФОП Бровкіним А.М.; визнати недійсним пункти 8.2, 8.4, 8.6, 9.2 договору поставки товару № 73/20/ЦО від 13.03.2020, укладеного між ТОВ "Агрохім-партнер" та ФОП Бровкіним А.М.; визнати недійсними пункти 8.2, 8.4, 8.6, 9.1 договору поставки товару № 33 від 19.03.2018, укладеного між ТОВ "Агрохім-партнер" та ФОП Бровкіним А.М.

Ухвалою від 20.06.2022 Господарський суд Сумської області відкрив провадження у справі № 920/356/22, призначив підготовче засідання з повідомленням сторін на 18.07.2022, 10:30; надав відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву; надав позивачу семиденний строк для подання відповіді на відзив; надав відповідачу семиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

28.06.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. № 2743 від 28.06.2022), в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач зазначає, що позивачем не доведено факту укладення оспорюваних договорів під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах; виходячи зі змісту договорів, неможливо дійти висновку, що без включення до нього умов стосовно відповідальності (штрафу, пені), договори в цілому були б вчинені взагалі; наявність нібито (адже не доведено матеріалами справи) незадовільного фінансового становища позивача на момент укладення спірних правочинів, не свідчить про укладення ним спірних правочинів під впливом тяжкої обставини з огляду на виробничий характер діяльності позивача; позивачем не доведено неможливості укладення аналогічних договорів поставки з іншими постачальниками на більш вигідних умовах та не додано доказів відмови у поставці аналогічної продукції іншими контрагентами після звернення до них позивача з пропозицією відповідної поставки; звернення ТОВ "Агрохім-Партнер" до ФОП Бровкіна Андрія Миколайовича з позовом про стягнення заборгованості, у зв`язку із неналежним та несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання відповідно до договору поставки товару №73/20/ЦО від 13 березня 2020 року, договору поставки товару №67/21/ЦО від 02 березня 2021 року та договору поставки товару №33 від 19 березня 2018 року, не доводить наявності причинного зв`язку виниклої заборгованості з фактом укладення оспорюваних договорів на невигідних умовах. Також відповідач зазначає, що пунктом 9.2. договору поставки товару №73/20/ЦО від 13 березня 2020 року та договору поставки товару №67/21/ЦО від 02 березня 2021 року, а також пунктом 9.1. договору №33 поставки товару від 19 березня 2018 року, сторони погодили, що всі вимоги, які виникають при виконанні договору, підлягають розгляду у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків; позивачем не зазначено та не доведено, яким саме чином наявність спільно обумовленого третейського застереження у договорах порушує його права та інтереси.

Ухвалою від 29.06.2022 господарський суд задовольнив клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохім-Партнер" (вх. № 1327 від 28.06.2022) про участь у судових засіданнях у справі № 920/356/22 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду; забезпечив участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохім-Партнер" у судовому засіданні 18.07.2022 о 10 год. 30 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку (програмне забезпечення "EASYCON").

У судовому засіданні 18.07.2022, за участю представника відповідача, оскільки питання, визначені ст. 182 ГПК України не можуть бути розглянуті в даному судовому засіданні, суд постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 25.08.2022, 10-40; протокольну ухвалу про забезпечення участі представника відповідача у судовому засіданні 25.08.2022 о 10 год. 40 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку (програмне забезпечення "EasyCon").

Станом на 25.08.2022 позивач не скористався правом подання відповіді на відзив, не подав будь-яких заяв чи клопотань.

Ухвалою від 25.08.2022 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні з повідомленням сторін на 19.09.2022, 12:00; забезпечив участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохім-Партнер" у судовому засіданні 19.09.2022 о 12 год. 00 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку (програмне забезпечення "EASYCON").

19.09.2022 представник позивача подав клопотання (вх. № 149 від 19.09.2022), в якому просить суд відкласти розгляд справи № 920/352/22, у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання.

У судовому засіданні 19.09.2022, за участю представника відповідача, суд постановив протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, оскільки явку учасників справи в судове засідання обов`язковою суд не визнавав, позивач не обґрунтував клопотання, не зазначив причин неможливості взяти участь в судовому засіданні.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подання доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарський суд, в межах наданих йому повноважень, створив належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до матеріалів справи між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрохім-Партнер» та Фізичною собою - підприємцем Бровкіним Андрієм Миколайовичем укладені договори поставки товару від 02.03.2021 № 67/21/ЦО, від 13.03.2020 № 73/20/ЦО та від 19.03.2018 № 33, за умовами яких відповідач зобов`язався передати позивачу, а останній прийняти та оплатити товар (засоби захисту рослин та /або мікродобрив, та/або міндобрив, та/або насіння) згідно з умовами договорів.

Відповідно до п. 8.2. договорів за прострочення виконання зобов`язання покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (діючої в період прострочення) від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочки.

Згідно з п. 8.4. договорів покупець, у випадку порушення умов оплати вартості товару, сплачує на користь постачальника штраф в розмірі 20% від вартості неоплаченого товару.

Відповідно до п. 8.6. договорів сторони згідно з п. 2 ст. 625 ЦК України дійшли згоди, що покупець у випадку прострочення оплати товару за користування коштами постачальника сплачує на користь останнього 30% річних.

За умовами п. 9.1 договору поставки від 19.03.2018 № 33 всі вимоги, які виникають при виконанні договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків за адресою: 02660, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 15 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду №007-2005 від 21.06.2005, видане Київським міським управлінням юстиції) згідно з Регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди.

Відповідно до п. 9.2. договорів поставки від 02.03.2021 № 67/21/ЦО та від 13.03.2020 № 73/20/ЦО сторони домовились про те, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору, припиненні, зміні, визнанні недійсним повністю або частково, або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків за адресою: 02660, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 15 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду № 007-2005 від 21.06.2005 року, видане Київським міським управлінням юстиції) відповідно до Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди та знаходиться у відкритому доступі на сайті цього суду. При цьому сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з Регламентом Третейського суду при Асоціації українських банків та добре розуміють положення цього Регламенту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що договори поставки товару № 33 від 19.03.2018, № 73/20/ЦО від 13.03.2020, № 67/21/ЦО від 02.03.2021 підписані ним на вкрай невигідних умовах (п. 8.2., 8.4., 8.6., 9.1., 9.2.), що ставить під загрозу подальшу господарську діяльність позивача, дозволяє відповідачу швидко та в односторонньому порядку стягувати необґрунтовані та завищені розміри штрафних санкцій. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 10.05.2022 у справі № 1/22 з позивача на користь відповідача стягнуто 10 766 142 грн 92 коп. заборгованості та грошових коштів нарахованих, у зв`язку із неналежним та несвоєчасним здійсненням виконання зобов`язань за договорами поставки товару № 67/21/ЦО від 02.03.2021, № 73/20/ЦО від 13.03.2020, № 33 від 19.03.2018.

Позивач просить визнати недійсними спірні пункти договорів на підставі ст. 233 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 і 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 233 ЦК України визначено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 Цивільного кодексу України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто особа усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача.

Отже, для кваліфікації правочину за статтею 233 Цивільного кодексу України необхідна обов`язкова наявність двох умов у сукупності: тяжких обставин і вкрай невигідних умов вчинення правочину. Також має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).

Суд встановив, що жодних доказів на підтвердження існування у позивача тяжких обставин (скрутного фінансового становища, фінансової нестабільності) на момент укладення з відповідачем договорів поставки товару на відповідних умовах матеріали справи не містять, такі докази позивач не подав. Також позивач не вказує на те, що відповідні договори були укладені з метою усунення тяжких обставин, не зазначає про те, що за відсутності тяжкої обставини правочини не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах.

У зв`язку з зазначеним, суд відмовляє у задоволенні позову за його необґрунтованістю, відсутністю підстав для кваліфікації спірних умов договорів поставки за ст. 233 ЦК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 123, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Відповідно до ст. ст. 241, 256, 257 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складене та підписане суддею 03.10.2022 (у період з 26.09.2022 до 30.09.2022 суддя брала участь у підготовці суддів місцевих господарських судів з увільненням від виконання основної роботи).

Суддя Д. В. Вдовенко