УХВАЛА

22 вересня 2022 року

м. Київ

cправа № 916/1269/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Булгакової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Барвіцької М.Т.,

представників учасників справи:

позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "УКРКАВА" (далі - Товариство, позивач) - Попової М.О. (адвокатка),

відповідача - акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" (далі - Банк, відповідач, заявник) -Кут М.В. (адвокатка),

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича - (далі - нотаріус Малий О.С., третя особа) - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву Банку

про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №916/1269/18

за позовом Товариства

до Банку,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - нотаріуса Малого О.С.,

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство звернулося до суду з позовною заявою до Банку про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

- відповідачем порушено правило звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, а зазначена Банком заборгованість з урахуванням наявності судового спору щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не є безспірною;

- з дня виникнення у Банку вимоги за договором кредитної лінії минуло більше одного року, тобто строк для звернення до нотаріуса про вчинення виконавчого напису у даному випадку є пропущеним.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції та постанови суду касаційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.09.2018, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 у справі №916/1269/18, позов задоволено повністю.

2.2. Постановою Верховного Суду від 19.01.2022 касаційну скаргу Банку залишено без задоволення; постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 та рішення Господарського суду Одеської області від 03.09.2018 у справі № 916/1269/18 змінено та викладено їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови; в іншій частині постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 та рішення Господарського суду Одеської області від 03.09.2018 у справі № 916/1269/18 залишено без змін.

3. Короткий зміст вимог заяви про перегляд постанови касаційної інстанції за виключними обставинами

3.1. Банк, посилаючись на ухвалення Конституційним Судом України рішення від 22.06.2022 № 6-р(ІІ)/2022 у справі №3-188/2020(455/20), просить задовольнити заяву про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №916/1269/18, прийняти постанову, якою скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 03.09.2018 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 у справі №916/1269/18, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала заяву

4.1. На обґрунтування своєї правової позиції Банк із посиланням на пункт 1 частини третьої статті 320 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вказує, що є підстави для перегляду постанови касаційної інстанції, оскільки Конституційним Судом України прийнято рішення щодо відповідності Конституції України припису першого речення частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

5. Позиція інших учасників справи

5.1. У відзиві на заяву Товариство заперечило проти доводів заявника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просив відмовити у задоволенні заяви та залишити судове рішення без змін.

5.2. Від третьої особи відзиву на заяву на адресу Верховного Суду не надходило.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Банком і Товариством (позичальник) 28.12.2011 укладено договір кредитної лінії №86 (далі - Кредитний договір), за умовами якого (з урахуванням внесених у подальшому змін) Банк надав позичальнику кредит у вигляді мультивалютної відновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 29.12.2016 шляхом зниження ліміту кредитування, встановлення нового порядку сплати відсотків та нових максимальних лімітів кредитування за виданими траншами в наступних валютах: 39 965 000 грн і 3 000 000 доларів США.

6.2. На виконання умов пункту 4.1 Кредитного договору та в забезпечення виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором Товариством (іпотекодавець) і Банком (іпотекодержатель) укладено договір наступної іпотеки (далі - Договір іпотеки), посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Слаєвою Р.К. та зареєстрований в реєстрі за №7545, відповідно до умов пункту 1.1 якого (з урахуванням змін, внесених договором про внесення змін від 08.08.2014 №3 до Договору іпотеки, зареєстрованого в реєстрі 28.12.2011 за №7545 приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Слаєвою Р.К.) іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання передало в іпотеку, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку в порядку і на умовах, визначених в Договорі іпотеки, предмет іпотеки, що належить іпотекодателю на праві власності.

6.3. Банк 20.02.2015 направив позичальнику (Товариство) лист №24-1/144, в якому повідомив, що Товариство у січні 2015 року не погасило заборгованість по основному боргу за траншами у гривні в розмірі 1 665 208,33 грн і у доларах США - 12 5000 доларів США відповідно до умов пункту 2.3.5 Кредитного договору та додаткових договорів до нього, також у лютому 2015 року не погашено заборгованість по нарахованим відсоткам: у гривні в розмірі 451 440,26 грн і у доларах США в розмірі 20 506,75 доларів США відповідно до умов пункту 2.3.5 Кредитного договору та додаткових договорів до нього. При цьому Банком зазначено, що у разі непогашення заборгованості він буде змушений стягнути кредит та інші платежі в судовому порядку відповідно до вимог чинного законодавства. За твердженням позивача, зазначений лист ним отримано.

6.4. Банк 05.05.2016 направив Товариству (цінним листом із описом вкладення) вимогу про усунення порушення зобов`язань за №28/01-3/86/7402, в якій Банк, посилаючись на умови Кредитного договору, зазначив, що позичальник не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплаті процентів, вимагав у строк 30 днів з моменту отримання даної вимоги сплатити заборгованість за Кредитним договором на загальну суму 3 699 753,88 доларів США та 52 884 667,05 грн, а також проценти та штрафні санкції, які будуть донараховані Банком на дату погашення заборгованості відповідно до умов Кредитного договору та зазначив, що у разі невиконання вказаної вимоги Банк буде змушений звернути стягнення на предмет іпотеки в будь-який спосіб на свій розсуд, що передбачений пунктом 6.2 Договору іпотеки, в тому числі, за рішенням суду.

6.5. Отримання вказаної вимоги підтверджується позивачем, проте вимоги Банку у встановлений ним строк Товариство не виконало.

6.6. Також 05.05.2016 Банк направив Товариству (цінним листом із описом вкладення) вимогу про дострокове повернення кредиту за №28/01-3/86/7403, в якій Банк, посилаючись на умови укладеного сторонами договору вказав, що позичальник не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплаті процентів, зважаючи на що за Кредитним договором виникла прострочена заборгованість на загальну суму 3 699 753,88 доларів США та 52 884 667,05 грн, також Банк повідомив позичальника про відкликання кредиту та вимагав не пізніше 20 банківських днів з моменту вручення цього листа здійснити повне погашення заборгованості за Кредитним договором (включаючи основу суму боргу, нараховані та несплачені проценти за користування кредитом та інші платежі, які підлягають сплаті позичальником на користь Банку) на загальну суму 3 699 753,88 доларів США та 52 884 667,05 грн, а також проценти та штрафні санкції, які будуть донараховані на дату погашення заборгованості відповідно до умов кредитного договору.

6.7. Поряд з цим в матеріалах справи наявна копія вимоги Банку про усунення порушень зобов`язань від 07.07.2017 №28/01-/86/10602, направлена на адресу Товариства, в якій Банк, посилаючись на умови укладеного сторонами Кредитного договору, зазначає, що позичальник не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплаті процентів, зважаючи на що за Кредитним договором виникла прострочена заборгованість в сумі 75 465 776,91 грн та 3 978 178,84 доларів США та, посилаючись на умови Договору іпотеки, Банк вимагав у строк, що не перевищує 30 календарних днів, усунути порушення зобов`язань за Кредитним договором шляхом сплати заборгованості за Кредитним договором (включаючи основну суму боргу, нараховані та несплачені проценти за користування кредитом та інші платежі, що підлягають сплаті позичальником на користь Банку відповідно до умов Кредитного договору) на загальну суму 3 978 178,84 доларів США та 75 465 776,91 грн, а також проценти та штрафні санкції, які будуть донараховані Банку на дату погашення заборгованості відповідно до умов Кредитного договору. Крім того, відповідач зазначив, що у разі невиконання вказаної вимоги Банк буде змушений звернути стягнення на предмет іпотеки в будь-який спосіб на розсуд Банку, що передбачений статтею 33 Закону України "Про іпотеку" та пунктом 6.2 Договору іпотеки.

6.8. Банк 09.11.2017 звернувся до нотаріуса Малого О.С. із заявою про вчинення виконавчого напису за №55/4-01/1098/36898/2017-00/вих., в якій просив вчинити виконавчий напис на копії Договору іпотеки з метою звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності Товариству, а саме: будівлі та споруди заводу по виробництву розчинної кави та кавових виробів, що складається з будівель та споруд заводу по виробництву розчинної кави та кавових виробів: восьмиповерхової виробничої будівлі літ. "Б" з навісами літ. "б", "б1" загальною площею 7 665,5 м.кв., будівель насосної літ. "В" з підвальним поверхом загальною площею 76,1 м.кв. споруд №1, №8 - огорожі, № 2, №3, №9 - ворота, №4 - градирні, №5 - резервуари для води, №6 - артезіанську свердловину, №7 - резервуар для шламу, №10 - оглядові колодязі, №1 - покриття (тротуари, майданчики, доріжки), що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ (Іллічівськ), вул. Промислова 14 А, в рахунок часткового задоволення вимог Банку щодо погашення заборгованості за Кредитним договором (зі змінами та доповненнями), що станом на 31.10.2017 становить: 344 691,78 доларів США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами за траншами, виданими в іноземній валюті, та 7 588 120,66 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами за траншами, виданими у національній валюті.

6.9. Нотаріусом Малим О.С. 09.11.2017 вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2726, відповідно до якого, з метою погашення частини заборгованості Товариства перед Банком (стягувач), запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності Товариства (боржник), та переданий боржником в іпотеку стягувачу за Договором іпотеки.

6.10. Виконавчий напис набирає чинності з 09.11.2017 та може бути пред`явлений до виконання протягом року з дня його вчинення, а саме: з 09.11.2017 до 09.11.2018.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Ухвалою Верховного Суду від 02.09.2022, зокрема, відкрито провадження у справі №916/1269/18 за заявою Банку про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №916/1269/18.

7.2. На електронну адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від Банку 19.09.2022 надійшла заява, у якій відповідач просить зупинити провадження у справі №916/1269/18 за заявою Банку про перегляд судового рішення за виключними обставинами до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №910/4518/16. Вказана заява підписана кваліфікованим і удосконаленим електронним підписом (далі - КУЕП) 14.09.2022. Підпис КУЕП перевірено і підтверджено протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 14.09.2022.

7.3. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 320 ГПК України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

7.4. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина п`ята статті 320 ГПК України).

8. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8.1. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання Банку про зупинення, виходячи з такого.

8.2. Зупинення провадження у даній справі заявник мотивує таким:

- ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.06.2022 справу №910/4518/16 передано разом з касаційними скаргами акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк" (що є правонаступником акціонерного товариства "Сбербанк" [далі - АТ "Сбербанк"]) та акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" [далі - АТ "Державний експортно-імпортний банк України"] на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2021 у вказаній справі на розгляд Великої Палати Верховного Суду;

- у вказаній ухвалі колегія суддів касаційної інстанція зазначила, зокрема, таке:

додатково, підтвердженням виключної правової проблеми щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, які виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом є те, що рішенням Конституційного Суду України від 22.06.2022 у справі №3-188/2020(455/20) перевірявся на відповідність Конституції України припис першого речення частини першої статті 1050 ЦК України, згідно з яким якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України;

під час перевірки на відповідність Конституції України припису першого речення частини першої статті 1050 ЦК України, в наведеному рішенні Конституційного Суду України вказано, що приписи частини другої статті 625, першого речення частини першої статті 1050 та частини першої статті 1048 ЦК України регулюють різні за змістом правовідносини, які не є взаємовиключними, адже за загальним правилом (частина перша статті 622 ЦК України), якщо інше не встановлено в договорі або законі, застосування заходів цивільної відповідальності не звільняє боржника від виконання зобов`язань за договором у натурі;

з урахуванням різного підходу щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, які виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, що за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, свідченням чого є висновки про застосування норм права, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 та у постанові від 18.01.2022 по справі №910/17048/17, а також беручи до уваги тлумачення Конституційним Судом України припису першого речення частини першої статті 1050 ЦК України, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про передачу справи №910/4518/16 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав визначених положеннями частини п`ятої статті 302 ГПК України.

- ухвалою від 28.07.2022 (провадження №12-16гс22) Велика Палата Верховного Суду прийняла до розгляду справу №910/4518/16 та призначила її до розгляду;

- отже, на розгляді Великої Палати Верховного Суду у межах справи №910/4518/16 (провадження №12-16гс22) перебуває питання стосовно різного підходу щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, які виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, що за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, а також тлумачення Конституційним Судом України припису першого речення частини першої статті 1050 ЦК України.

8.3. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

8.4. Предметом розгляду справи №910/4518/16 є банкротство приватного акціонерного товариства "Азовелектросталь", в межах якого вирішувалися питання щодо визнання кредиторських вимог банків, у розрахунок яких входили проценти нараховані відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України.

8.5. Разом з тим предметом розгляду у справі №916/1269/18 є визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису.

8.6. Таким чином, справи №910/4518/16 та №916/1269/18 є різними за предметом розгляду, підставами позовних вимог і правовідносинами, які виникли між учасниками процесу.

8.7. Беручи до уваги правову природу перегляду судового рішення за виключними обставинами та частину п`яту статті 320 ГПК України, Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для зупинення провадження у даній справі.

8.8. З огляду на вищевикладене Верховний Суд відмовляє у задоволенні клопотання Банку про зупинення провадження у справі.

8.9. Що ж до заяви Банку про перегляд судового рішення касаційної інстанції за виключними обставинами, то слід зазначити таке.

8.10. Однією з підстав для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

8.11. Наведена підстава для перегляду судових рішень надає право заявнику звернутися до суду про перегляд судових рішень за виключними обставинами за таких умов: (1) застосування судом при вирішенні відповідної справи закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, неконституційність якого встановлена Конституційним Судом України або ж (2) незастосування судом при вирішенні справи закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, конституційність якого встановлена Конституційним Судом України. Аналогічна правова позиція, викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 у справі 916/3006/17.

8.12. Заявник як підставу для перегляду постанови Верховного Суду у даній справі визначає рішення Конституційного Суду України від 22.06.2022 №6-р(ІІ)/2022 у справі №3-188/2020(455/20) [далі - Рішення КСУ].

8.13. Рішенням КСУ визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), припис першого речення частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) [пункт 1 резолютивної частини].

8.14. Таким чином, для перегляду постанови суду касаційної інстанції необхідно з`ясувати те, що Верховним Судом під час касаційного провадження у справі №916/1269/18 не застосовано припис першого речення частини першої статті 1050 ЦК України

8.15. Зі змісту постанови Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №916/1269/18 вбачається, що судом касаційної інстанції процитовано та застосовано, у тому числі, перше речення частини першої статті 1050 ЦК України, а тому по суті відсутня підстава для перегляду судового рішення за виключними обставинами, оскільки означена норма права визнана Конституційним Судом України такою, що відповідає Конституції України (є конституційною).

8.16. Разом з тим, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити таке.

8.17. На думку скаржника, у Рішенні КСУ висловлено таку юридичну позицію: "… що як на момент укладення Кредитного договору, так і протягом строку кредитування Банк мав правомірні очікування на отримання процентів за користування грошовими коштами до дня повернення кредиту, а відтак право вимоги Банку щодо сплати йому таких процентів є майном та відповідно об`єктом права власності, захист якого гарантує стаття 41 Конституції України".

8.18. Також, Банк, обґрунтовуючи свою позицію, вказує на висновки Конституційного Суду України викладені у пункті 7 Рішення КСУ, а саме:

"…аналіз сфери застосування приписів статей 625 та 1050 Кодексу свідчить про те, що вони унормовують питання відповідальності за порушення грошового зобов`язання позичальником, тоді як приписи статті 1048 Кодексу визначають загальні умови нарахування, сплати процентів за користування грошовими коштами як істотні умови договору позики, кредитного договору";

"Конституційний Суд України зазначає, що приписи частини другої статті 625, першого речення частини першої статті 1050 Кодексу та частини першої статті 1048 Кодексу регулюють різні за змістом правовідносини, які не є взаємовиключними, адже за загальним правилом (частина перша статті 622 Кодексу), якщо інше не встановлено в договорі або законі, застосування заходів цивільної відповідальності не звільняє боржника від виконання зобов`язань за договором у натурі";

"Конституційний Суд України вважає, що застосування припису першого речення частини першої статті 1050 Кодексу як такого, що його скеровано на надання кредитодавцеві права на отримання трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат як заходів цивільної відповідальності за неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань, не може впливати на право кредитодавця на отримання процентів як плати за користування кредитом, тобто на право вимагати від боржника виконання зобов`язань за кредитним договором у натурі".

8.19. Разом з тим, Конституційний Суд України у Рішенні КСУ чітко вказав таке:

"Практика суду касаційної інстанції щодо можливості одночасного застосування приписів частини першої статті 1048 Кодексу та першого речення частини першої статті 1050 Кодексу в системному зв`язку з частиною другою статті 625 Кодексу з березня 2018 року зазнала докорінних змін. Ці зміни зумовлено, по-перше, зміною підходу до тлумачення статті 1048 Кодексу (щодо обов`язку боржника сплачувати проценти до дня повернення позики) у контексті визначення строку виконання зобов`язань за кредитним договором, а по-друге, новим підходом до визначення юридичної природи процентів, що їх встановлено частиною першою статті 1048 Кодексу (плата за надані грошові кошти) і частиною другою статті 625 Кодексу (міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання), та різними юридичними підставами для їх застосування.

У зв`язку з наведеним Конституційний Суд України наголошує, що забезпечення сталості та єдності судової практики є основоположною функцією Верховного Суду (частина перша статті 36 Закону України „Про судоустрій і статус суддів"), яку не може здійснювати інший орган державної влади, зокрема Конституційний Суд України".

8.20. Доводи заяви по суті зводяться до незгоди з прийнятою Верховним Судом постановою та в основу обґрунтування, покладені висновки Конституційного Суду України, викладені у Рішенні КСУ, які не мають своїм наслідком зміну судової практики, сталість і єдність якої є функцією Верховного Суду.

8.21. Верховний Суд у прийнятті даної ухвали керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

8.22. Разом з тим Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

8.23. У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства.

8.24. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

8.25. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

8.26. Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

8.27. У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

8.28. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що заявнику надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, а доводи, викладені у заяві Банку, не спростовують вказаного висновку.

8.29. Водночас суд касаційної інстанції приймає доводи, наведені у відзиві Товариства на заяву, у тій мірі, в якій вони узгоджуються з викладеним у цій ухвалі.

9. Висновки за результатами розгляду заяви

9.1. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 325 ГПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

9.2. У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу (частина четверта статті 325 ГПК України).

9.3. Зважаючи на викладене у розділі 8 цієї ухвали, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

10. Судові витрати

10.1. Судові витрати у зв`язку з розглядом заяви покладаються на Банк, оскільки Верховний Суд у задоволенні заяви відмовляє, а судове рішення касаційної інстанції залишає в силі.

Керуючись статтями 234, 235, 320, 325 ГПК України, Касаційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №916/1269/18 відмовити.

2. Залишити постанову Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №916/1269/18 в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова