ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2022 р. Справа№ 910/17822/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Барсук М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Муляр Є.Г. (ордер серія АА№1235271 від 12.09.2022)

розглянувши апеляційну скаргу відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

на рішення господарського суду міста Києва від 30.05.2022

у справі №910/17822/21 (суддя Гумега О.В.)

за позовом державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

до Спільного Українсько-Латвійського підприємства «Хімімпекс» (товариство з обмеженою відповідальністю)

про стягнення 5 394, 67 грн.

та

за зустрічним позовом Спільного Українсько-Латвійського підприємства «Хімімпекс» (товариство з обмеженою відповідальністю)

до державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 47 633, 59 грн., -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 році Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Спільного Українсько-Латвійського підприємства «Хімімпекс» (товариство з обмеженою відповідальністю) (далі - відповідач, ТОВ «Хімімпекс») про стягнення 5 394,67 грн. пені за Договором поставки № 53-129-01-19-01964 від 09.10.2019.

Первісні позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на порушення ТОВ «Хімімпекс» строків поставки продукції за договором поставки № 53-129-01-19-01964 від 09.10.2019.

24.11.2021 ТОВ «Хімімпекс» звернулось до господарського суду міста Києва із зустрічним позовом в якій просить стягнути з ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» 47 633,59 грн., з яких: 13 265,59 грн. 3% річних та 34 368,00 грн. інфляційних втрат.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на здійснення ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» оплати з порушенням встановленого договором строку.

Відповідач за зустрічним позовом проти зустрічних позовних вимог заперечив. Просив суд у разі задоволення зустрічного позову зменшити розмір нарахованих 3% річних до розумного та справедливого розміру, відстрочити виконання рішення суду на один рік.

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.05.2022 первісний позов задоволено повністю.

Стягнуто з Спільного Українсько-Латвійського підприємства «Хімімпекс» (товариство з обмеженою відповідальністю) на користь державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 5 394, 67 грн. (п`ять тисяч триста дев`яносто чотири гривні 67 коп.) пені, 7, 04 грн. (сім гривень 04 коп.) судового збору.

Зустрічний позов задоволено частково.

Стягнуто з державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Спільного Українсько-Латвійського підприємства «Хімімпекс» (товариство з обмеженою відповідальністю) 13 118, 19 грн. (тринадцять тисяч сто вісімнадцять гривень 19 коп.) 3% річних та 34 368, 00 грн. (тридцять чотири тисячі триста шістдесят вісім гривень 00 коп.) інфляційних втрат.

В іншій частині зустрічного позову відмовлено.

Обґрунтовуючи рішення суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт невиконання відповідачем за зустрічним позовом свого обов`язку по оплаті отриманого товару, з огляду на що позивач за зустрічним позовом має право на стягнення нараховані на суму несвоєчасно виконаного зобов`язання 3% річних та інфляційні втрати.

Не погодившись з рішенням суду Відокремлений підрозділ «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/17822/21 в частині стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» 13 118, 19 грн. 3% річних та 34 368, 00 грн. інфляційних втрат повністю. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у зустрічному позові Спільного Українсько-Латвійського підприємства «Хімімпекс» (ТОВ) у справі №910/17822/21 відмовити повністю, з покладенням судових витрат на позивача за зустрічним позовом.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд безпідставно відмовив скаржнику у задоволенні вимоги про відстрочення виконання рішення та зменшенні суми 3% річних та інфляційних втрат, оскільки не врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі №902/417/18.

Також скаржник заперечує висновок суду щодо можливості стягнення з нього 3% річних та інфляційних втрат. У вказаній частині скаржник посилається на ст. 614 ЦК України та те, що судом неналежно не досліджено твердження щодо відсутності його вини у неналежному виконанні умов договору з огляду на те, що:

- можливості ДП «НАЕК «Енергоатом» щодо продажу електроенергії та отримання коштів за неї є визначеними та обмеженими Законом України «Про ринок електричної енергії»;

- у ДП «Гарантований покупець» існує заборгованість перед ДП «НАЕК «Енергоатом», який намагався стягнути її у судовому порядку і сама вказана заборгованість, на думку скаржника, унеможливила виконання зобов`язання перед позивачем за зустрічним позовом належним чином;

- ДП «НАЕК «Енергоатом» є оператором 4 діючих електростанцій.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 апеляційну скаргу у справі №910/17822/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М.А. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.

З огляду на те, що вказана апеляційна скарга була подана 21.06.2022 безпосередньо до суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування у суду першої інстанції матеріалів справи №910/17822/21 та відкладення вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою до надходження матеріалів даної справи з суду першої інстанції.

Листом Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2022 витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи №910/17822/21.

15.07.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/17822/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/17822/21, справу призначено до розгляду на 13.09.2022 о 10 год. 45 хв.

12.09.2022 через канцелярію суду від представника відповідача за первісним позовом, надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У судове засідання 13.09.2022 представник позивач за первісним позовом не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце справи сторони повідомлялись належним чином, а саме шляхом направлення процесуальних документів на офіційну електронну адресу сторін в підсистемі "Електронний суд", що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного документа, а також додатково була направлена ухвала на електронну адресу відповідача яка зазначена в процесуальних документах.

Відповідно до ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Колегією суддів під час розгляду даної справи враховано, що на підставі указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 (зі змінами від 14.03.2022, від 18.04.2022), Закону України №2102-IX від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.

Разом з тим, у відповідності до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

А тому, враховуючи, що під час воєнного стану суди не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника позивача за первісним позовом у судовому засіданні 13.09.2022.

Представник відповідача за первісним позовом, у судовому засідання заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, з урахуванням правил ст.ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 09.10.2019 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - покупець, позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом, ДП «НАЕК «Енергоатом») в особі Відокремленого підрозділу «Автокомплект» (згідно наказу від 26.05.2021 № 01-523-н перейменовано на Відокремлений підрозділ «Централізовані закупівлі») та Спільним Українсько-Латвійським підприємством «Хімімпекс» (Товариство з обмеженою відповідальністю) (далі - постачальник, відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом, ТОВ «Хімімпекс») укладено Договір поставки № 53-129-01-19-01964 (далі - Договір або Договір № 53-129-01-19-01964 від 09.10.2019, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, поставити смоли іонообмінні виробництва DOW (Specialty Electronic Material Switzerland GmbH), Франція (далі - продукція) для потреб ВП «Южно-Українська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом», а покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, прийняти і оплатити продукцію (а.с. 16-23).

Сума Договору складає 1 798 224,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 299 704,00 грн. (п. 3.1 Договору).

Датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача (п. 5.4 Договору).

Зі Специфікації № 1 (Додаток № 1 до Договору) вбачається, що сторони погодили поставку продукції на загальну суму 1 798 224,00 грн. (а.с.24).

В подальшому, 12.11.2019 ТОВ «Хімімпекс» здійснив поставку ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП «Атомкомплект» продукції на загальну суму 1 798 224,00 грн., що підтверджується підписаною уповноваженими представниками сторін договору видатковою накладною № РН-0000850 від 12.11.2019 та актом приймання-передачі ТМЦ № 09-185 від 13.12.2019 (а.с. 25, 26).

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Текст апеляційної скарги свідчить про те, що рішення суду першої інстанції у даній справі оскаржується в частині стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» 13 118, 19 грн. 3% річних та 34 368, 00 грн. інфляційних втрат.

В іншій частині вказане судове рішення скаржником не оскаржується, а тому згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення 13118,19 грн. 3% річних та 34368,00 грн. інфляційних втрат.

Частиною 1 статті 265 ГК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Норми вказаної статті кореспондуються із приписами статті 712 ЦК України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до частин 1 та 4 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до п. 4.2 Договору оплата поставленої продукції за Специфікацією здійснюється покупцем за кожну партію протягом 45 робочих днів від дати підписання акту приймання-передачі поставленої продукції. Оплата покупцем вартості поставленої партії продукції здійснюється виключно після надання постачальником податкової накладної (розрахунку коригування), оформленої та зареєстрованої в ЄРПН у встановлених Податковим кодексом України випадках та порядку (п. 4.3 Договору).

Таким чином, враховуючи, що акт приймання-передачі ТМЦ № 09-185 підписано 13.12.2019, ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП «Атомкомплект» був зобов`язаний здійснити оплату поставленої позивачем за зустрічним позовом продукції у строк до 18.02.2020 включно.

Виписка по рахунку ТОВ «Хімімпекс» за 18.05.2020 р. свідчить про те, що ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП «Атомкомплект» здійснив оплату поставленої продукції в сумі 1 798 224,00 грн. 18.05.2020 (а.с. 67).

Отже, відповідач за зустрічним позовом належним чином не виконав зобов`язання щодо оплати продукції у строк, встановлений Договором, внаслідок чого допустив порушення передбаченого договором грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК України).

Виходячи із приписів статті 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування на суму боргу інфляційних втрат та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки, вимоги позивача за зустрічним позовом щодо стягнення з відповідача за зустрічним позовом трьох процентів річних та інфляційних втрат ґрунтуються на законі (ч. 2 ст. 625 ЦК України), а відповідач за зустрічним позовом є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання по оплаті вартості продукції за договором, позовні вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за період прострочення є обґрунтованими.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем за зустрічним позовом свого обов`язку щодо оплати отриманого за Договором товару, позивач за зустрічним позовом, відповідно до положень ЦК України має право нарахувати на прострочену суму грошових зобов`язань 3% річних та інфляційні втрати та звернутися за їх стягненням до суду.

Позивач за зустрічним позовом здійснив розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань за період з 18.02.2020 по 18.05.2020.

Відповідач за зустрічним позовом мав здійснити оплату продукції у строк до 18.02.2020 включно, а отже прострочення такої оплати виникло з 19.02.2020.

Крім того, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань.

Таким чином, нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань у даному випадку має здійснюватися за період з 19.02.2020 по 17.05.2020.

За таких обставин, суд першої інстанції цілком вірно здійснив перевірку сум 3% річних виходячи з встановлених під час розгляду справи дійсних дат початку прострочення відповідачем оплати поставленого товару та періоду за який підлягають до нарахування 3% річних, визнав, що обґрунтованою та арифметично вірною сумою 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача, є 13 118,19 грн. (замість пред`явлених 13 265,59 грн.), а вимоги про стягнення з відповідача за зустрічним позовом 34 368,00 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому колегія суддів відхиляє як безпідставні посилання відповідача за зустрічним позовом на ст. 614 ЦК України та те, що судом неналежно досліджено твердження щодо відсутності його вини у неналежному виконанні умов договору з огляду на те, що жодна із наведених скаржником обставин не звільняє його від відповідальності за несвоєчасну оплату поставленого товару у вигляді 3% річних та інфляційних втрат.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання (ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України).

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ГК України, підприємництвом визнається самостійна, ініціативна та на власний ризик господарська діяльність, а відсутність у боржника необхідних коштів не може бути обставиною, що звільняє від господарсько-правової відповідальності за невиконання господарських зобов`язань.

При цьому, відповідач за зустрічним позовом є господарюючим суб`єктом і несе відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

Таким чином, визначені Законом України «Про ринок електричної енергії» особливості діяльності відповідача за зустрічним позовом, те, що він є оператором 4 діючих електростанцій, а також невиконання зобов`язань контрагентом цієї особи не може свідчити про відсутність її вини у несвоєчасному виконанні грошового зобов`язання.

Також є безпідставними і твердження скаржника про необхідність задоволення клопотання про зменшенні суми 3% річних та інфляційних втрат з огляду на наступне.

За наслідками аналізу викладеного у відзиві на зустрічну позовну заяву клопотання про зменшення розміру передбачених ст. 625 ЦК України санкцій, колегією суддів встановлено, що його обґрунтовано з посиланням на положення ст. 233 ГК України та відсутність збитків у позивача за зустрічним позовом, скрутне фінансово-економічне становище відповідача за зустрічним позовом та його стратегічне значення у видобутку електроенергії для потреб населення. Вказані обставини відповідачем також покладені в основу доводів апеляційної скарги.

Разом з тим, статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Вказане свідчить про те, що положеннями ст. 233 ГК України, на яку посилався скаржник передбачено право суду зменшити виключно розмір штрафних санкцій до яких ч. 1 ст. 230 ГК України інфляційні втрати не відносить.

Сплата інфляційних нарахувань та 3% річних, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, а також у постанові Верховного Суду від 16.01.2020 у справі № № 910/14522/18.

Щодо тверджень скаржника про необхідність застосування викладених у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі №902/417/18 висновків колегія суддів зазначає, що у вказаній постанові зазначено про можливість суду «зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України» «за певних умов».

Разом з тим скаржником не доведено, а матеріали справи не містять доказів надмірності суми 3% річних 13 118,19 грн. нарахованої щодо несплати протягом 3 місяців заборгованості за поставлений товар у розмірі 1 798 224,00 грн., не враховано майновий стан постачальника.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає про відсутність правових підстав для задоволення вищенаведеного клопотання відповідача за зустрічним позовом.

Також колегія суддів зазначає про помилковість тверджень скаржника щодо необхідності задоволення вимоги про відстрочення виконання рішення.

Відповідно до ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції", у справі "Ясюнієне проти Литви").

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2018 р. у справі № 905/915/17.

Таким чином, підставою для відстрочення виконання судового рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом, а також врахуванні інтересів особи, на користь якої прийнято рішення.

Складне фінансове становище скаржника, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання відстрочки виконання судового рішення; при цьому, відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Наведені скаржником обставини, не свідчать про неможливість виконання рішення суду у цій справі, а лише відображають його поточну підприємницьку діяльність, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість відстрочення виконання судового рішення, а обставини, на які посилається скаржник, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у цей час та можливість настання негативних наслідків у зв`язку з цим. При цьому, фінансове становище скаржника є результатом його власної підприємницької діяльності, в ході якої відповідач мав планувати свої видатки.

Разом з цим, відповідачем не було подано до суду доказів на підтвердження своєї неплатоспроможності, зокрема довідки з обслуговуючих банків про відсутність грошових коштів на рахунках, а також довідки про відсутність майна у власності (тощо). Верховний Суд зазначає, що при вирішенні питання про надання відстрочки необхідно врахувати, що спір у цій справі виник саме з вини відповідача у зв`язку з несвоєчасною сплатою відповідних платежів.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем за зустрічним позовом не обґрунтовано та не доведено суду належними та допустимими доказами наявності обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду у термін, встановлений законодавством, а відповідно і те, що клопотання відповідача за зустрічним позовом про відстрочення виконання рішення суду не підлягає задоволенню.

Крім того, скаржник зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні викладеної у відзиві на зустрічний позов заяви про відстрочення виконання рішення, проте як у мотивувальній, так і у прохальній частині апеляційної скарги не просить задовольнити таку заяву та відстрочити виконання рішення суду першої інстанції.

Такої вимоги не містить і відзив на зустрічний позов. Враховуючи викладене, навіть за умови наявності підстав для відстрочення виконання рішення, задоволення такої заяви свідчило б про порушення судом принципу диспозитивності, визначення якого міститься у ч. 1 ст. 14 ГПК України.

Інших підстав для скасування рішення у апеляційній скарзі не наведено.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/17822/21 у оскаржуваній частині, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/17822/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/17822/21 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/17822/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 29.09.2022

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Барсук

Є.Ю. Пономаренко