РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2022Справа № 910/974/22

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Сабалдаш О. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Фермерського господарства "Скарбниця-Агро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тесслагруп"

про стягнення 463 412,25 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Саврук С. М.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Фермерське господарство «Скарбниця-Агро» (далі - ФГ «Скарбниця-Агро», позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тесслагруп" (далі - ТОВ "Тесслагруп", відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 463 412,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови укладеного сторонами договору поставки № 10050-1 від 02.02.2021 в частині повної та своєчасної сплати вартості поставленого товару (кукурудзи 3 класу), внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість.

У позові ФГ «Скарбниця-Агро» просить стягнути з відповідача основний борг у сумі 389 718,00 грн., пеню у сумі 28 401,37 грн., інфляційні втрати у сумі 34 786,51 грн. та 3 % річних у сумі 10 506,37 грн., що разом становить 463 412,25 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач у строк, визначений законом, надав суду відзив на позов, у якому проти заявлених вимог заперечив, вказав, що неналежне виконання обов`язків за договором з боку ТОВ "Тесслагруп" було спричинене наявністю кримінального провадження № 0000044 стосовно посадових осіб ФГ «Скарбниця-Агро» за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1, 2 ст. 205-1, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України, що на його думку свідчить про фіктивність укладеного позивачем договору поставки № 10050-1 від 02.02.2021 та унеможливлює проведення розрахунків із позивачем. Також зазначив, що передумовою для проведення належних розрахунків за поставлений товар є надання документів, визначених п. 8.10, 8.12 договору, проте, така умова постачальником не виконана, продукція була поставлена позивачем без супровідних документів, тому відповідач вважає, що строк виконання зобов`язання покупця зі сплати вартості товару не настав. Крім того, заявив клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

У судові засідання, призначені для розгляду справи по суті, представник позивача не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не подав. Суд вважає за можливе розглянути дану справу без участі представника позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Отже, розглянувши заяви учасників справи по суті позову, заслухавши пояснення представника відповідача у судовому засіданні та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з урахуванням наступного.

Установлено, що 02.02.2021 між ФГ «Скарбниця-Агро» (постачальник) та ТОВ "Тесслагруп" (покупець) був укладений договір постачання № 10050-1 (далі - договір поставки). Відповідно до умов цього договору постачальник зобов`язується поставити та передати покупцю кукурудзу 3 класу врожаю 2020 року на умовах СРТ-доставлено до ТОВ «Аграріко» (п. 1.1).

Загальна кількість товару складає 462,600 тон +- 5% за вибором покупця. Остаточна якість і кількість поставленого товару визначається при розвантаженні товару на вагах акредитованого лабораторією на зерновому складі, що знаходиться за адресою: вул. Коцюбинського 33, м. Калинівка (п. 3.1, 3.3 договору).

Ціна товару на дату укладення договору за даною угодою становить 7 025,00 грн. за 1 тону, без урахування 20% ПДВ за умови відповідності якості товару п. 2.2 договору (п. 3.1 договору). Загальна вартість товару, що поставляється за даною угодою, на дату укладення договору становить 3 899 718,00 грн. +- 5% за умови відповідності якості товару п. 2.2 договору (п. 3.3 договору).

Постачальник поставляє товар покупцеві у власність у повному обсязі в термін до 06.02.2021 включно. Право власності на товар у покупця за цим договором виникає з моменту передачі товару постачальником. Передача постачальником товару покупцеві у власність підтверджується товаротранспортними накладними з відміткою про приймання товару на ім`я покупця, наданням покупцю видаткової накладної на товар (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 5.2 договору покупець здійснює остаточний розрахунок за товар упродовж 3 банківських днів після прийняття всієї кількості товару у пункті розвантаження згідно з п. 1.1 та надання постачальником оригіналів видаткових та реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на повну вартість поставленого товару, за умовою відсутності заборгованості постачальника перед покупцем.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими на те представниками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Після підписання цього договору всі попередні переговори, листування щодо предмета даного договору вважаються недійсними (п. 8.2).

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання своїх зобов`язань позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 3 899 718,00 грн., що підтверджується:

- наявними у матеріалах справи копіями видаткових накладних № 16 від 03.02.2021, № 21 від 04.02.2021, № 22 від 05.02.2021, підписаними представником відповідача без зауважень;

- товарно-транспортними накладними № 2871, 270, 3, 4, 5, 6 від 03.02.2021, № 1, 2, 3, 8, 9, 2872 від 04.02.2021, 2873 від 05.02.2021;

- податковими накладними № 14 від 03.02.2021, № 19 від 04.02.2021, № 20 від 05.02.2021 та копіями квитанцій про реєстрацію вказаних податкових накладних від 19.02.2021, від 16.02.2021, від 22.02.2021 у ЄДРПН (відповідно).

Проте, відповідач, зі свого боку, зобов`язання з оплати товару виконав неналежним чином, вартість отриманого товару сплатив частково - на суму 3 510 000,00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень № 162 від 04.02.2021, № 232 від 05.02.2021, № 347 від 08.02.2021, № 15167 від 17.02.2021, банківською випискою з рахунку позивача.

Отже, у відповідача виникла заборгованість за поставлений, але не оплачений товар, у сумі 389 718,00 грн. (3 899 718,00 грн. - 3 510 000,00 грн.).

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, зокрема, що передбачений договором строк для оплати не настав у зв`язку з ненаданням позивачем усіх документів, визначених п. 8.10, 8.12 договору (рішення про реєстрацію потужностей оператора ринку, статистичну звітність, докази, що постачальник є виробником товару). З цього приводу суд зазначає наступне.

Так, дійсно, відповідно до п. 6.10 договору у разі порушення постачальником умов п. 8.10 договору покупець має право застосувати до постачальника санкцію у вигляді притримання оплати за товар до моменту належного виконання постачальником умов п. 8.10 договору.

Згідно з п. 8.10 договору постачальник зобов`язується представити перелік документів, визначених у цьому пункті договору, при укладенні цього договору.

Тобто, у вказаному пункті сторони узгодили перелік документів, копії яких мають бути надані постачальником при укладенні договору, а не після поставки товару покупцю та його часткової оплати. Тому посилання відповідача на вказану умову не звільняє його від обов`язку своєчасно оплатити поставлений товар у повному обсязі.

Стосовно пункту 8.12 договору, за яким постачальник гарантує, що товар, зазначений у договорі був вироблений (вирощений) саме постачальником на земельних ділянках, які перебувають у його власності або користуванні, та його постачання за договором є першим постачанням постачальником-сільськогосподарським підприємством-виробником товару, то суд зазначає, що цей пункт не визначає надання постачальником будь-яких документів на підтвердження викладених у ньому обставин. Даною умовою постачальник лише підтверджує факт (гарантує покупцю), що він є виробником продукції за договором поставки та першим постачальником продукції.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При цьому ст. 666 ЦК України визначає правові наслідки, що настають в разі невиконання продавцем обов`язку передати приналежності товару та документи, що стосуються товару. Зокрема, якщо продавець не передає покупцеві документи, які стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Із матеріалів справи вбачається, що доказів відмови покупця від прийняття товару за видатковими накладними № 16 від 03.02.2021, № 21 від 04.02.2021, № 22 від 05.02.2021 на загальну суму 3 899 718,00 грн., відповідач не надав, також він не заявив про свої зауваження чи вимоги стосовно наявності будь-яких невідповідностей щодо самого товару, які позивач повинен був усунути. Більше того, відповідач навіть здійснив часткову оплату за поставлений товар, відтак, твердження відповідача про порушення позивачем умов п. 8.12 договору в частині ненадання документів під час поставки товару, є безпідставними.

Щодо доводів відповідача про наявність кримінального провадження № 0000044 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1, 2 ст. 205-1, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України, фігурантом якого є ФГ «Скарбниця-Агро», то суд зазначає, що вказана обставина не свідчить про фіктивність договору поставки, що розглядається у справі, оскільки відповідного факту судами не встановлено, а наявність зазначеного кримінального провадження не є підставою для звільнення відповідача від здійснення розрахунків за отриману ним продукцію у повному обсязі.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач не спростував свого обов`язку сплатити належним чином поставлену продукцію за договором постачання № 10050-1 від 02.02.2021 на суму 389 718,00 грн.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час (ст. 530 ЦК України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Оскільки доказів належної сплати вартості продукції відповідач не надав, доводів позивача не спростував, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з ТОВ "Тесслагруп" боргу в сумі 389 718,00 грн. підлягають задоволенню.

Крім суми основної заборгованості, позивач також просив стягнути з відповідача пеню у сумі 28 401,37 грн., нараховану за прострочення зобов`язання за період з 26.02.2021 по 26.08.2021.

Частиною 1 ст. 229 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Як вбачається з п. 6.2 договору, у випадку, якщо оплата товару здійснена пізніше термінів, зазначених у п. 5.2 даного договору, за умови виконання постачальником всіх умов, передбачених пунктами 8.10 та п. 5.2, покупець сплачує постачальнику неустойку у формі пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми, за кожен день прострочення, але не більше 10% від вартості несплаченої кількості товару.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд, перевіривши розрахунок заявленої позивачем суми штрафних санкцій відповідно до наведених положень закону та договору, вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню у сумі 28 038,41 грн., тобто у меншій сумі, ніж заявлено позивачем, оскільки за видатковою накладною № 21 від 04.02.2021 (з урахуванням реєстрації податкової накладної № 19 від 04.02.2021 у ЄРПН) ним не враховано 6-ти місячний строк, визначений ч. 6 ст. 232 ГК України для нарахування пені.

Також позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 34 786,51 грн. та 3 % річних у сумі 10 506,37 грн. за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційної складової боргу є такими, що заявлені правомірно.

Здійснивши перерахунок сум матеріальних втрат, суд встановив, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у сумі 34 786,51 грн. та 3 % річних у сумі 10 506,37 грн., тобто у сумах, заявлених позивачем.

Крім того, суд розглянув клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій (міститься у відзиві на позов та додаткових поясненнях) та вирішив у його задоволенні відмовити, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, або якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються на розсуд суду за наявності визначених у них умов та на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто є правом суду.

Суд вважає, що відповідач у даному випадку не довів суду наявності виняткових обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру пені, не навів поважних причин порушення зобов`язання, що стало підставою для застосування заходів відповідальності позивачем. При цьому твердження відповідача про ненадання позивачем документів, визначених п. 8.10 договору, та наявність кримінального провадження № 0000044, не є виключними обставинами для зменшення пені, та як вже встановив суд, посилання відповідача на вказані обставини, як і посилання на майже повну оплату продукції (90 %), в якості підстав для звільнення відповідача від відповідальності є необгрунтованими.

З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні правові підстави для зменшення визначеного судом розміру пені, при встановленому та підтвердженому факті прострочення грошового зобов`язання.

Щодо посилань відповідача на ст. 233 ГК України, як на підставу для зменшення інфляційних втрат та 3 % річних, суд зазначає, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, інфляційні втрати та 3 % річних, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, оскільки мають іншу правову природу (матеріальні втрати), а тому вони не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 233 ГК України.

З урахуванням викладеного, зважаючи на перерахунок штрафних санкцій (пені) судом, позов ФГ «Скарбниця-Агро» підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73 - 79, 129, 236 - 238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фермерського господарства "Скарбниця-Агро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тесслагруп" про стягнення заборгованості у сумі 463 412,25 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тесслагруп" (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд. 2А, оф. 510; ідентифікаційний код 36693169) на користь Фермерського господарства "Скарбниця-Агро" (64309, Харківська обл., Ізюмський район, м. Ізюм, вул. Соборна, буд. 37, оф. 301; ідентифікаційний код 37443419) основний борг у сумі 389 718 (триста вісімдесят дев`ять тисяч сімсот вісімнадцять) грн. 00 коп., пеню у сумі 28 038 (двадцять вісім тисяч тридцять вісім) грн. 41 коп., інфляційні втрати у сумі 34 786 (тридцять чотири тисячі сімсот вісімдесят шість) грн. 51 коп., 3 % річних у сумі 10 506 (десять тисяч п`ятсот шість) грн. 37 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 6 945 (шість тисяч дев`ятсот сорок п`ять) грн. 75 коп.

У решті вимог - відмовити.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено в судовому засіданні 27 вересня 2022 року.

Повний текст рішення складений 3 жовтня 2022 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.