РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.10.2022Справа № 910/5859/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Національного агентства з питань запобігання корупції до Фізичної особи-підприємця Толочка Олексія Вікторовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву, про стягнення 55 358,57 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2022 року Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Агентство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Толочка Олексія Вікторовича (далі - Підприємець) заборгованості в розмірі 55 358,57 грн, з яких: 5 590,22 грн - основана заборгованість з орендної плати, 1 401,38 грн - пеня за прострочення сплати орендних платежів, 33 680,62 грн - неустойка, нарахована за несвоєчасне повернення майна з оренди на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 31 травня 2012 року № 6220, з урахуванням змін та доповнень до нього. Також просив суд стягнути 13 357,68 грн заборгованості з відшкодування витрат на оплату експлуатаційних та комунальних послуг, 1 328,67 грн пені за несвоєчасне відшкодування витрат на оплату експлуатаційних та комунальних послуг, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору від 22 жовтня 2020 року № 118/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19 липня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

27 липня 2022 року через загальний відділ канцелярії суду від Агентства надійшли документи для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 1 серпня 2022 року вищенаведену позовну заяву Агентства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/5859/22 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання). Також вказаною ухвалою залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву (далі - Фонд).

11 серпня 2022 року через загальний відділ діловодства суду від Агентства надійшов супровідний лист від 4 серпня 2022 року № 112-02/17143-22 з доказами направлення копій позовної заяви та доданих до неї документів на адресу Фонду.

29 серпня 2022 року через загальний відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив Підприємця на позовну заяву від 5 серпня 2022 року, в якому останній заперечував доводи позивача щодо несвоєчасного повернення орендованих приміщень, а відтак і наявність підстав для нарахування 33 680,62 грн неустойки.

8 вересня 2022 року через загальний відділ канцелярії та документального забезпечення суду від позивача надійшла відповідь на відзив від 5 вересня 2022 року № 112-02/18906-22, в якій Агентство навело доводи та аргументи на спростування правової позиції відповідача.

16 вересня 2022 року через загальний відділ канцелярії та документального забезпечення суду від Фонду надійшли письмові пояснення від 15 вересня 2022 року № 30-10, в яких третя особа зазначила про наявність, на її думку, правових підстав для задоволення позовних вимог Агентства.

22 вересня 2022 року через загальний відділ канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив від 19 вересня 2022 року.

Відповідно до частин 5, 8 статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Враховуючи подання учасниками справи заяв по суті спору, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, в яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність у матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2012 року між Підприємцем та Фондом було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 6220, за умовами якого останній передав, а відповідач - прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно - нежилі приміщення, загальною площею 349,60 кв.м, що розташовані на 1 поверсі будівлі за адресою: місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 28, та перебувають на балансі Науково-дослідного економічного інституту. Вартість вказаного майна визначена згідно із звітом про незалежну оцінку станом на 30 листопада 2011 року і становила 2 305 600,00 грн без ПДВ (пункт 1.1. цієї угоди).

Зазначений договір підписаний уповноваженим представниками його сторін, а також скріплений печатками цих суб`єктів.

Як передбачено пунктом 1.2. договору оренди, майно передається в оренду з метою розміщення їдальні, яка не здійснює продаж товарів підакцизної групи.

За змістом пунктів 2.1., 2.4. спірного правочину орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами акта приймання-передавання майна, обов`язок щодо складання якого покладено на орендодавця.

Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786, і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - квітень 2012 року: 11 632,10 грн. Орендна плата за перший місяць оренди травень 2012 року, встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за травень 2012 року. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (пункти 3.1., 3.3. даної угоди).

Відповідно до пункту 3.6 договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України, і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Згідно з пунктом 5.3. договору орендар зобов`язався своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Як передбачено пунктом 10.3. цієї угоди зміни до договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди сторін.

Цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 31 травня 2012 року до 30 квітня 2015 року включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, дана угода вважається продовженою на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим правочином, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору (пункти 10.1., 10.4. спірної угоди).

Судом встановлено, що 31 травня 2012 року між Фондом, Підприємцем та Науково-дослідним економічним інститутом підписано відповідний акт приймання-передавання нерухомого майна, загальною площею 349,60 кв.м, що розташоване на 1 поверсі будівлі за адресою: місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 28.

У подальшому між сторонами укладалися угоди про внесення змін до спірного договору.

Так, 4 червня 2015 року між Фондом та Підприємцем укладено договір № 6220/01 про внесення змін до спірного договору, відповідно до якого новим балансоутримувачем нерухомого майна стало Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (яке в подальшому змінило своє найменування на Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України) (далі - Міністерство).

Також судом встановлено, що 14 березня 2019 року між Фондом та Підприємцем укладено договір № 6220/04 про внесення змін до договору, за яким спірний правочин було викладено в новій редакції.

Відповідно до пункту 3.1., 3.2. договору № 6220/04 від 14 березня 2019 року орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786, і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - лютий 2018 року - 36 376,60 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законом.

Згідно з пунктом 3.6. договору № 6220/04 від 14 березня 2019 року про внесення змін до основного договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України, і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Цей договір підлягає нотаріальному посвідченню та укладено строком на 15 років, а саме: з 31 травня 2012 року до 21 травня 2027 року включно. Зміни до договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди сторін та підлягають нотаріальному посвідченню (пункти 10.1., 10.3. договору № 6220/04 від 14 березня 2019 року про внесення змін).

Вказана додаткова угода підписана уповноваженим представниками його сторін, скріплена печатками цих суб`єктів господарювання та нотаріально завірена.

Судом встановлено, що 9 жовтня 2020 року між Фондом та Підприємцем укладено договір про внесення змін до первинного договору оренди № 6220/05, за умовами якого у зв`язку із передачею нежитлових приміщень із сфери управління Міністерства до сфери управління Агентства відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 року № 437-р та акта приймання-передачі від 1 липня 2020 року, у тексті основного договору та в договорах про внесення до нього змін, слова "Міністерство економічного розвитку і торгівлі України" замінено на "Національне агентство з питань запобігання корупції". Сторони також дійшли згоди, що умови цього договору поширюються на відносини, які виникли до його укладення - з 1 липня 2020 року (пункти 1, 2 цього правочину від 9 жовтня 2020 року № 6220/05).

Зі змісту акта приймання-передачі від 1 липня 2020 року вбачається, що Міністерство, як балансоутримувач, передало Агентству нежитлові приміщення, загальною площею 7 218,3 кв.м, за адресою: місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 28. Копія вказаного документа міститься в матеріалах справи.

Отже, на підставі вказаного акта, договором від 9 жовтня 2020 року № 6220/05 про внесення змін та доповнень до договору оренди було замінено балансоутримувача - Міністерство, на Агентство.

Згідно виставленого позивачем рахунку на оплату від 31 грудня 2021 року № 376 заборгованість відповідача по сплаті орендної плати в період з 1 листопада 2021 року по 24 листопада 2021 року становить 5 590,22 грн (без ПДВ).

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У пункті 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" закріплено обов`язок орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що сума боргу відповідача з орендної плати у період з 1 листопада 2021 року по 24 листопада 2021 року, яка складає 5 590,22 грн (без ПДВ), підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і останній на момент прийняття рішення не надав документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача до Підприємця про стягнення вказаної суми боргу у зв`язку з чим така вимога підлягає задоволенню.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача 1 401,38 грн пені, нарахованої на суму боргу в розмірі 5 590,22 грн у період з 16 грудня 2021 року по 16 червня 2022 року.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами частини 1 статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 4 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Водночас частиною шостою статті 231 ГК України передбачено можливість встановлення санкції за порушення грошових зобов`язань у відсотках до облікової ставки НБУ як одиниці вимірювання такої санкції. Однак саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку.

Судом встановлено, що в умовах договору оренди від 31 травня 2012 року та в додаткових угодах до нього відсутні положення про застосування до відповідача штрафних санкцій, зокрема, пені. Така санкція для відповідача не передбачена і чинним законодавством.

Оскільки сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 5 вересня 2019 року в справі № 908/1501/18.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача вказаної штрафної санкції є необґрунтованою, а відтак не підлягає задоволенню.

Судом також встановлено, що 22 жовтня 2020 року між Агентством та Підприємцем укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на оплату експлуатаційних та комунальних послуг, за умовами якого Агентство забезпечує оплату наданих спеціалізованими підприємствами експлуатаційних та комунальних послуг, забезпечує оплату земельного податку в адміністративній будівлі за адресою: місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 28, а Підприємець - відшкодовує зазначені витрати пропорційно до орендної площі нежитлових приміщень, загальною площею 349,60 кв.м, визначеної у договорі оренди від 31 травня 2012 року № 6220 (пункт 1.1. угоди від 22 жовтня 2020 року).

Зазначений договір підписаний уповноваженим представником Агентства та Підприємцем, а також скріплений печатками цих суб`єктів.

Згідно з пунктом 1.3. обсяг відшкодування витрат на оплату послуг залежить від виду послуг, що надаються, і визначається розрахунком суми відшкодування Підприємцем витрат на оплату послуг, наданих у будівлі, і розрахунком коефіцієнта площі, займаної відповідачем у будівлі, визначеним в додатку до цього договору. Відшкодування витрат на оплату послуг складається з платежів: водопостачання, водовідведення, водовідведення додаткового об`єму, електропостачання, експлуатаційних та інших послуг, пов`язаних з утриманням будівлі та прибудинкової території, користування земельною ділянкою.

Відповідно до пунктів 3.1. договору від 22 жовтня 2020 року відшкодування витрат на оплату послуг з електропостачання, водопостачання та водовідведення, водовідведення додаткового об`єму стічних вод здійснюється відповідачем за показниками лічильників та за тарифами постачальників. Відшкодування витрат на оплату експлуатаційних та інших послуг, пов`язаних з утриманням будівлі та прибудинкової території, здійснюється Підприємцем за фактичними розрахунками постачальників, помноженими на коефіцієнт орендованої площі, визначений співвідношенням загальної площі орендованого приміщення до загальної площі будівлі. Відшкодування витрат за користування земельною ділянкою здійснюється Підприємцем за фактично сплаченою Агентством сумою земельного податку, помноженою на коефіцієнт орендованої площі, визначений співвідношенням загальної площі орендованого приміщення до загальної площі будівлі.

Згідно з пунктом 3.2. вказаного договору відшкодування витрат за послуги проводиться відповідачем на підставі: рахунку, акта приймання-передачі послуг по відшкодуванню витрат та розрахунків фактичних витрат до нього, - у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок позивача протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання Підприємцем вказаних документів.

Як вбачається з додатку № 1 до договору від 22 жовтня 2020 року коефіцієнт займаної Підприємцем площі становить 0,03.

Разом із тим, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні: акти приймання-передачі послуг по відшкодуванню вказаних витрат та розрахунки фактичних витрат позивача, а також докази їх направлення Підприємцю чи їх отримання останнім.

Таким чином, вимога Агентства про стягнення з відповідача 13 357,68 грн експлуатаційних та комунальних послуг є необґрунтованою, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

Оскільки відсутні підстави для задоволення вимоги Агентства про стягнення з відповідача 13 357,68 грн експлуатаційних та комунальних послуг, похідна вимога про стягнення 1 328,67 грн пені, нарахованої на вказану суму боргу, також не підлягає задоволенню.

Також в своєму позові Агентство просило суд стягнути з Підприємця 33 680,62 грн неустойки, нарахованої у період з 25 листопада 2021 року по 10 лютого 2022 року.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24 листопада 2021 року в справі № 910/18052/22 розірвано вказаний договір оренди від 31 травня 2012 року № 6220, а також вирішено виселити Підприємця з орендованого державного майна.

Як зазначило Агентство у своєму позові, відповідний акт приймання-передавання (повернення) предмета оренди між сторонами так і не був підписаний, а факт примусового повернення спірного майна підтверджується актом державного виконавця від 11 лютого 2022 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

Згідно з частиною 1 статті 785 ЦК України в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (частина 2 статті 785 ЦК України).

За пунктом 10.10. договору оренди (з урахуванням додаткових угод до нього) майно вважається поверненим Фонду або Агентству з моменту підписання акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складення відповідного акта про повернення орендованого майна покладається на Підприємця.

За відмову відповідача на вимогу Фонду повернути орендоване майно, у разі розірвання за рішенням суду договору, Підприємець відшкодовує орендодавцю неустойку в розмірі подвійної щомісячної орендної плати за весь час, що відраховується від дати розірвання договору до підписання акта приймання-передачі про повернення орендованого майна, який підтверджує фактичне повернення орендованого майна (пункт 10.11. спірного правочину).

Разом із тим, з приписів частини 2 статті 785 ЦК України та пункту 10.11. договору оренди вбачається, що право на стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення належить саме орендодавцю, яким згідно умов договору є Фонд, а не балансоутримувачу.

Відтак вимога Агентства про стягнення 33 680,62 грн неустойки, передбаченою частиною 2 статті 785 ЦК України також не підлягає задоволенню.

Інші доводи, на які посилалися учасники судового процесу під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, позов Агентства підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Толочка Олексія Вікторовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Національного агентства з питань запобігання корупції (01103, місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 28; ідентифікаційний код 40381452) 5 590 (п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто) грн 22 коп. та 250 (двісті п`ятдесят) грн 54 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 4 жовтня 2022 року.

СуддяЄ.В. Павленко