РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2022Справа № 910/6181/22

За позовом Підприємства з іноземними інвестиціями АМІК Україна м. Києва

до Акціонерного товариства Українська залізниця м. Києва

про стягнення неустойки, ціна позову 14606,82 грн.,

Суддя Паламар П.І.

Без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

СУТЬ СПОРУ :

у липні 2022 року Підприємство з іноземними інвестиціями АМІК Україна звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що у жовтні-листопаді 2021 року зі станції відправлення Барбаров, Республіка Білорусь до станції призначення Кременець Львівської залізниці відповідач (перевізник) здійснював міжнародне перевезення належних йому залізничних вагонів №№ 74974742, 73005357, 73969479.

Після прибуття на станцію призначення ним було встановлено несвоєчасність доставки вантажу, а саме прострочення перевезення на 3 доби.

Посилаючись на ст.ст. 37, 45-47 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення позивач просив задовольнити позов та стягнути з відповідача на свою користь 14606,82 грн. штрафу, а також понесені по справі судові витрати.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість визначення розміру завданої позивачу шкоди. Заявив про зменшення на підставі ст. 233 ГК України розміру заявлених позивачем штрафних санкцій до 0 грн.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 ГК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 6 квітня 1998 р., Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно зі ст. 4 Статуту перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Відповідно ст. 6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

У відповідності до пунктів 22, 23 Статуту за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Судом встановлено, що у жовтні-листопаді 2021 року відповідач здійснював перевезення належних позивачу вагонів №№ 74974742, 73005357, 73969479 зі станції відправлення Барбаров, Республіка Білорусь до станції призначення Кременець Львівської залізниці.

Таким чином, перевезення вантажу здійснювалося залізницями України та Республіка Білорусь, які є учасницями Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС).

Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому залізничо-паромному сполученні.

Згідно п.п. 1, 3 ст. 14, п.п. 2, 3 ст. 24 УМВС перевізник у відповідності з договором перевезення зобов`язується за плату перевезти доручений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, погодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу. Підтвердження укладення договору перевезення передбачено накладною.

Термін доставки вантажу визначається виходячи з наступних норм: для контейнерів - 1 доба на кожні розпочаті 150 км, інших відправок - 1 доба на кожні розпочаті 200 км. Доставка вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу.

Перебіг строку доставки вантажу починається з 0.00 год. дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі отримувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу вважають за повну (п. 5 ст. 24 УМВС).

Термін доставки вважається виконаним, якщо вантаж прибув на станцію призначення до закінчення терміну доставки і перевізник повідомив одержувача про прибуття вантажу і можливості передачі вантажу у розпорядження одержувача (п. 7 ст. 24 УМВС).

Вантаж у вагонах №№ 74974742, 73005357, 73969479 зі станції Барбаров, Республіка Білорусь був відправлений 30 жовтня 2021 р.

Після прибуття 8 листопада 2021 р. на станцію призначення Кременець Львівської залізниці встановлено несвоєчасність доставки вантажу, а саме з простроченням на 3 доби.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача, викладеними у позовній заяві, наявною у матеріалах справи залізничною накладною № 23279581.

Відповідно до вимог ст. 45 УМВС якщо перевізником не був дотриманий термін доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 УМВС, перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.

Розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення - терміну доставки, та величини (тривалості) перевищення терміну доставки і розраховується, як відношення перевищення терміну доставки (в добах) до загального терміну доставки, а саме: 6 % провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше 1/10 загального терміну доставки; 18 % провізної плати при перевищенні терміну доставки більше 1/10, але не більше 3/10 загального терміну доставки; 30% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше 3/10 загального терміну доставки.

Згідно розрахунку, проведеного позивачем відповідно до вимог чинного законодавства на підставі вищевказаної залізничної накладної, розмір штрафу за прострочення доставки вантажу складає 14606,82 грн.

Доводи відповідача у відзиві на позовну заяву щодо невірного визначення розміру завданої позивачу шкоди є необґрунтованими, оскільки суперечать положенням УМВС щодо обчислення термінів доставки вантажів.

Крім того, всупереч вимог ст. 74 ГПК України відповідач не надав акти загальної форми на підтвердження продовження строку доставки вантажу на 4 доби. Тому доводи з цього приводу є безпідставними.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 315 ГК України щодо спорів, пов`язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред`явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Згідно з § 1 ст.ст. 46, 47 УМВС право пред`явлення претензії до перевізника належить відправникові і одержувачеві. Позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія.

За приписами § 3 ст. 47 Угоди позов може бути пред`явлений, якщо перевізник не дав відповіді на претензію в строк, встановлений на розгляд претензії, або якщо протягом строку на розгляд претензії перевізник повідомив особі, яка звернулася із претензією, про відхилення претензії повністю або частково.

5 січня 2022 р. позивач пред`явив відповідачу претензію № 21 про сплату неустойки за порушення терміну доставки вантажу.

Перевізник зобов`язаний у 180-денний строк з дня отримання претензії розглянути її, дати відповідь претендателю і при повному або частковому визнанні претензії сплатити претендателю належну суму. При частковому або повному відхиленні претензії перевізник повідомляє претендателю підставу відхилення претензії і одночасно повертає документи, прикладені до претензії (§ 7, 8 ст. 46 УМВС).

Також судом враховано, що до відкриття 22 липня 2022 р. провадження у справі встановлений відповідачу ст. 46 УМВС строк розгляду претензії закінчився.

Всупереч вимог ст. 74 ГПК України станом на момент розгляду даної справи доказів які б свідчили про часткове або повне відхилення претензії Підприємства з іноземними інвестиціями АМІК Україна суду не надано.

Також не надано доказів сплати відповідачем на користь позивача заявленого до стягнення штрафу.

При цьому, з урахуванням встановлених судом обставин щодо ступеня виконання зобов`язання, характеру вчиненого правопорушення, інтересів сторін які полягають у подальшому забезпеченні сталості залізничних перевезень відповідачем, відсутності доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушень відповідачем строків доставки вантажу, а також того, щоб сума штрафних санкцій становила джерела безпідставного збагачення кредитора, суд відповідно до вимог ст. 233 ГК України, ст. 616 ЦК України вважає можливим зменшити розмір належного з відповідача на користь позивача штрафу до 5000 грн.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, то понесені по справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на нього.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов Підприємства з іноземними інвестиціями АМІК Україна м. Києва задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, код 40075815) на користь Підприємства з іноземними інвестиціями АМІК Україна м. Києва (04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, 68, код 30603572) 5000 грн. штрафу, 2481 грн. витрат по оплаті судового збору.

У позові в іншій частині відмовити.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар