ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2022 р. Справа№ 910/13833/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 27.09.2022 у справі №910/13833/21 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою діяльністю «Сервіспостач Плюс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2021, повний текст якого складено 29.11.2021

у справі №910/13833/21 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Яременко Ольги Володимирівни

до Товариства з обмеженою діяльністю «Сервіспостач Плюс»

про стягнення 124 415,18 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення основного боргу в сумі 124 415,18 грн. за надані за договором про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжміському та міжнародному сполученні № 31.03.20 від 31.03.2020, але неоплачені послуги.

Крім того позивач просив стягнути з відповідача суму витрат, понесених на правову допомогу адвоката у розмірі 12 000,00 грн., а при задоволенні позову - додатково стягнути 5 000,00 грн. у якості відшкодування гонорару успіху, який має бути сплачений позивачем.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/13833/21 позов задоволено, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 124 415,18 грн. заборгованості, 2270,00 грн. судового збору та 12 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що позивачем належним чином доведено наявність у відповідача заборгованості по оплаті спірних послуг у заявленій до стягнення сумі.

Частково задовольняючи вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції, встановивши, що вказані витрати позивача є пов`язаними з розглядом даної справи, їх розмір є обґрунтованим, співмірним із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; заявлена сума витрат не перевищує попереднього орієнтовного розрахунку витрат, наданого суду, дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині покладення на відповідача 12 000,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката та відмовив у стягненні з відповідача витрат зі сплати гонорару успіху за прийняття рішення на користь позивача в сумі 5 000,00 грн. з посиланням на те, що додаткова винагорода адвокату за досягнення позитивного рішення у справі за своїм змістом і правовою природою не є платою за надані послуги в розумінні ст.ст. 123, 126 ГПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатську діяльність».

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/13833/21 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи та договірним відносинам, які були узгоджені сторонами, а рішення прийняте на підставі неіснуючих документів, які були надані позивачем та недостовірної інформації, наведеної позивачем у позовній заяві.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на наступні обставини:

- судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що за змістом п. 1.3 спірного договору транспортне замовлення на перевезення вантажу повинно бути скріплене печатками сторін, проте надані позивачем заявки № 517/1 та № 518/1 від 11.12.2020 не містять печаток ані позивача, ані відповідача, що свідчить про те, що такі заявки не є належними доказами по справі;

- позивачем не надано належних доказів направлення відповідачу всіх визначених п. 4.2 спірного договору документів після отримання яких у відповідач виникає обов`язок оплатити спірні послуги (оригінали актів виконаних робіт (наданих послуг), ТТН (CMR) та рахунку позивача - примітка суду), так як за експрес-накладною № 9456 відповідач отримав лише оригінали товарно-транспортних накладних типу CMR 0026424, 17122020 та 0026427;

- відповідач має претензії до позивача з приводу спірних перевезень, адже при отриманні вказаного вантажу вантажоотримувачем виявлено його нестачу про що позивача було повідомлено в усній формі.

До апеляційної скарги відповідачем додані докази, а саме два документи німецькою мовою (без перекладу - примітка суду).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2021, вказану скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою діяльністю «Сервіспостач Плюс» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/13833/21, розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/13833/21, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

10.01.2022 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського надійшли матеріали даної справи.

19.01.2022 до суду від Господарського суду міста Києва надійшов відзив на апеляційну скаргу (вказаний відзив був позивачем направлений до Господарського суду міста Києва - примітка суду) у якому позивач, з посиланням на те, що:

- твердження відповідача про відсутність печатки відповідача на заявках № 517/1 та № 518/1 спростовуються змістом таких заявок, а позивач працює без печатки;

- відповідач не заперечує, що отримав поштове відправлення від позивача направлене кур`єрською службою доставки «Нова пошта», проте зазначає, що він не отримував актів виконаних робіт (наданих послуг), проте вказане спростовується тим, що відповідач такі акти підписав;

- правовідносини сторін щодо претензій відповідача стосовно нестачі товару не є предметом розгляду в цьому судовому провадженні. При цьому відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вказаних обставин,

просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу адвоката в сумі 7 000,00 грн., понесені у зв`язку з апеляційним оскарженням рішення, а до відзиву додав докази понесення таких витрат.

Аналогічний за змістом відзив з доказами його направлення відповідачу надійшов до суду 24.01.2022 разом з заявою про доручення доказів направлення копії відзиву відповідачу.

03.02.2022 до суду від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, у якому відповідач просив суд витребувати у позивача оригінали актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № 259 від 24.12.2020 та № 260 від 24.12.2020, а також заява в якій відповідач повідомив суд про те, що станом на 27.01.2022 на його адресу від позивача не надходив відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2022 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою діяльністю «Сервіспостач Плюс» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/13833/21 призначено на 02.03.2022 о 14:10 год., позивачу запропоновано подати до суду свої письмові міркування або заперечення щодо поданого відповідачем клопотання про витребування доказів.

10.02.2022 до суду від позивача надійшло клопотання в якому позивач зазначає про те, що він підтримує заявлені позовні вимоги та не має будь-яких інших пояснень аніж ті, що були відображені в позовній заяві та інших заявах по суті спору, а також, з посиланням на карантинні обмеження, пов`язані с COVID-19, просить розглянути справу без участі представника позивача за наявними у справі документами.

У зв`язку із веденням Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в України» з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 воєнного стану в України та активними бойовими діями, судове засідання призначене на 02.03.2022 не відбулось.

У зв`язку з перебуванням судді Тищенко А.І. у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/1500/22 від 13.04.2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/13833/21.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2022 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Куксов В.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіспостач Плюс» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/13833/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Куксов В.В., Шаптала Є.Ю., розгляд апеляційної скарги призначено на 29.06.2022 о 13:45 год.

28.06.2022 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в якому відповідач, з посиланням на те, що у зв`язку з війною, розпочатою Російською Федерацією проти України та введенням воєнного стану, робота відповідача призупинена, а відповідач з об`єктивних причин не має можливості направити свого представника в судове засідання, яке має відбутися 29.06.2022, просить перенести розгляд справи на більш пізній термін

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2022 задоволено клопотання Товариства з обмеженою діяльністю «Сервіспостач Плюс» про відкладення розгляду справи №910/13833/21, розгляд апеляційної скарги відкладено на 27.09.2022 о 10:45 год.

Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/2854/22 від 23.09.2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/13833/21.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2022 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2022 апеляційну скаргу апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіспостач Плюс» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/13833/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі:: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко О.В.

26.09.2022 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в якому відповідач, з посиланням на те, що керівник відповідача з 22.09.2022 у зв`язку з суттєвим погіршенням стану здоров`я перебуває на стаціонарному лікуванні у Комунальному закладі Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня», що унеможливлює участь його у судовому засідання та на те, що останній не має можливості делегувати свої повноваження уповноваженому представнику у зв`язку з браком можливостей та часу, які необхідні на пошук кваліфікованого представника та його ознайомлення з матеріалами справи, просить відкласти розгляд справи на іншу дату.

Порадившись на місці, колегія суддів не зійшла підстав для задоволення поданого відповідачем клопотання з огляду на наступне.

За приписами ч. 11 ст. 270 ГПК України, яка встановлює порядок розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Колегія суддів зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні.

Відтак, колегія суддів в цьому випадку не визнає поважними причини неявки у судове засідання 27.09.2022 у цій справі уповноваженого представника відповідача та зауважує відповідачу на тому, що, як слідує з матеріалів справи він не був позбавлений можливості прийняти участь в судовому засіданні поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення «EasyCon» участь у якому мають змогу брати і особи які перебувають на лікуванні та про те, що розгляд цієї справи в суді апеляційної інстанції вже відкладався за клопотанням відповідача. Слід зазначити і про те, що доказів перебування керівника відповідача на стаціонарному лікування останнім суду не надано.

Окрім того, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із засад здійснення судочинства встановлено розумні строки розгляду справи судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, учасником якої є Україна, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України»).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу в судовому засіданні 27.09.2022 за відсутності уповноваженого представника відповідача. Відсутність представника відповідача в цьому випадку не перешкоджає розгляду апеляційної скарги та не повинна заважати здійсненню правосуддя, оскільки процесуальну позицію відповідача викладено у апеляційній скарзі, а участь представників в судовому засіданні не була визнана обов`язковою.

Близька за змістом правова позиції щодо відсутності підстав для задоволення клопотання учасника справи про відкладення розгляду справи викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.07.2022 у справі № 910/11818/18.

Щодо доданих відповідачем до апеляційної скарги додаткових доказів, а саме двох документів німецькою мовою (без перекладу - примітка суду), колегія суддів зазначає про таке.

Частиною 1 ст. 91 ГПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова.

У судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної»).

Враховуючи те, що надані позивачем документи не перекладені на українську мову такі документи не можуть бути прийняті судом як докази у справі.

За таких обставин колегією суддів не розглядаються та не встановлюються обставини щодо можливості прийняття вказаних доказів як додаткових на стадії апеляційного перегляду.

Щодо клопотання відповідача про витребування у позивача оригіналів актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № 259 від 24.12.2020 та № 260 від 24.12.2020, колегія суддів зазначає про таке.

Зі змістом положень ч. 2 ст. 91 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (ч. 4, п. 2 ч. 5 ст. 91 ГПК України).

Надані позивачем копії актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № 259 від 24.12.2020 та № 260 від 24.12.2020 засвідчені належним чином.

Частина 6 ст. 91 ГПК України встановлює, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Отже, витребування оригіналу доказу за наявності відповідного клопотання є правом, а не обов`язком суду.

За змістом положень ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другі та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 3 ст. 80 ГПК України).

В апеляційній скарзі відповідач послався на те, що представники позивача усно запевнили його про те, що позов із суду першої інстанції буде відізваний, проте вказані посилання не підтверджені жодними доказами, а відтак не можуть бути визнані колегією суддів доведеними.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи обставини справи, а саме те, що про розгляд вказаної справи відповідач був повідомлений принаймні з 08.10.2021 (дата отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі від 14.09.2021 - примітка суду), про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 763 та не був позбавлений можливості звернутися з відповідним клопотанням до суду першої інстанції, а також не надав належних та допустимих доказів на підтвердження об`єктивної неможливості вчинити такі дії, у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів колегією суддів відмовляється.

Станом на 27.09.2022 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу, інших клопотань від учасників справи не надходило.

Позивач та відповідач представників в судове засідання не направили.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзив, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

31.03.2020 позивач, як експедитор, та відповідач, як замовник, уклали договір про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжміському та міжнародному сполученні № 31.03.20 (далі Договір), в п. 1.1 якого погодили, що експедитор забезпечує перевезення вантажів, наданих замовником; замовник бере на себе зобов`язання оплачувати послуги експедитора в порядку і на умовах, викладених в даному договорі; експедитор зобов`язується надати замовнику послуги з перевезення вантажу на умовах, визначених цим договором, а також, у випадку перевезень за межами України, відповідно до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ), Митної конвенції про міжнародні перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенції МДП), автомобільним транспортом.

Згідно із пунктом 1.2 Договору конкретні умови перевезень вантажів, наданих замовником, зазначаються в транспортному замовленні на перевезення, графік подачі транспорту, маршрути перевезення, кількість та різновид вантажу, вантажовідправники і вантажоодержувачі, строки виконання, вартість транспортно-експедиційних послуг.

Вартість транспортно-експедиційних послуг наданих експедитором узгоджуються сторонами в транспортних замовленнях (п. 3.1 Договору).

Відповідно до положень п.п. 4.1, 4.2 Договору оплата наданих експедитором за даним Договором послуг здійснюється замовником шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок експедитора протягом п`яти банківських днів після вивантаження, якщо інше не вказаного у транспортному замовленні. Датою виконання послуг є дата підписання акту виконаних робіт. Оплата здійснюється на підставі оригіналу Акту виконаних робіт (наданих послуг), оригіналів ТТН (CMR), а також оригіналу рахунку експедитора, виставленого згідно умов даного Договору.

11.12.2020 сторонами, шляхом обміну електронними листами, погоджена заявка № 517/1 на організацію міжнародного перевезення вантажу (далі Заявка 1), за умовами якої позивач прийняв на себе зобов`язання організувати перевезення вантажу (масло технічне (наливом), вага 24 т) за маршрутом: м. Побугське (Кіровоградська обл.) - м. Пріцвальк (земля Бранденбург, Німеччина), дата розвантаження 23.12.2020, сума фрахта 80 євро за тонну по курсу Національного банку України, форма оплати протягом 5 банківських днів після вивантаження по скан копіям, водій Показа Віктор, автомобіль Мерседес Бенц RPZ46875, державний номер НОМЕР_1 , напівпричіп RPZ93РР.

До виконання вказаного перевезення був залучений перевізник TANK TRANS POLSKA Sp. z o.o.

На підтвердження факту надання послуг з перевезення вантажу за Заявкою 1 позивачем надано належним чином засвідчені копії міжнародних товарно-транспортних накладних CMR № 0026427 та № 17122020, з яких слідує, що вантаж був доставлений 24.12.2020, а також підписаного обома сторонами акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № 259 від 24.12.2020, у якому сторонами погоджено, що загальна вартість робіт (послуг) склала 61 600,95 грн., сторони претензій по об`єму, якості та строкам виконання послуг не мають.

Крім того, 11.12.2020 сторонами, шляхом обміну електронними листами, погоджена заявка № 518/1 на організацію міжнародного перевезення вантажу (далі Заявка 2) за умовами якої позивач прийняв на себе зобов`язання організувати перевезення вантажу (масло технічне (наливом), вага 24 т) за маршрутом: м. Побугське (Кіровоградська обл.) - м. Пріцвальк (земля Бранденбург, Німеччина), дата розвантаження 23.12.2020, сума фрахта 80 євро за тонну по курсу Національного банку України, форма оплати протягом 5 банківських днів після вивантаження по скан копіям, водій ОСОБА_1 , автомобіль Мерседес Бенц НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 , напівпричіп RPZ16SE.

До безпосереднього виконання перевезення був залучений перевізник ТОВ «Танк Транс України».

На підтвердження факту надання послуг з перевезення вантажу за Заявкою 2 позивачем надано належним чином засвідчені копії міжнародних товарно-транспортних накладних CMR № та № 0026424, з яких слідує, що вантаж був доставлений 24.12.2020, а також підписаного обома сторонами акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № 260 від 24.12.2020, у якому сторонами погоджено, що загальна вартість робіт (послуг) склала 62 814,89 грн., сторони претензій по об`єму, якості та строкам виконання послуг не мають.

Позивач посилається на те, що ним відповідачу 19.01.2021 на ім`я директора відповідача ОСОБА_2 за допомогою поштового перевізника ТОВ «Нова пошта» за експрес-накладною № 9456 направлені документи, які є підставою для здійснення оплати, проте останній вказані надані послуги не оплатив, з огляду на що позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив у повному обсязі, що колегія суддів вважає вірним з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частині 1 ст. 929 ЦК України встановлює, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату (ст. 931 ЦК України).

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач у апеляційній скарзі і посилається на наступне:

- судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що за змістом п. 1.3 Договору транспортне замовлення на перевезення вантажу повинно бути скріплене печатками сторін, проте Заявка 1 та Заявка 2 не містять печаток ні позивача, ні відповідача, що свідчить про те, що такі заявки не є належними доказами по справі;

- позивачем не надано належних доказів направлення відповідачу всіх визначених п. 4.2 Договору документів після отримання яких у відповідача виникає обов`язок оплатити спірні послуги (оригінали актів виконаних робіт (наданих послуг), ТТН (CMR) та рахунку позивача - примітка суду), так як за експрес-накладною № 9456 відповідач отримав лише оригінали товарно-транспортних накладних типу CMR 0026424, 17122020 та 0026427;

- відповідач має претензії до позивача з приводу спірних перевезень, так як при отриманні вказаного вантажу вантажоотримувачем виявлено його нестачу про що позивача було повідомлено в усній формі.

Щодо вказаних заперечень колегія суддів зазначає про таке:

- заперечення відповідача проти наявності на Заявці 1 та Заявці 2 відбитків його печатки спростовуються змістом таких документів. В свою чергу відсутність відбитків печатки позивача, за умов фактичного надання ним послуг по організації спірного перевезення, докази чого наявні у матеріалах справи, та проти чого фактично не заперечує і відповідач та за наявності фактичної згоди відповідача з умовами надання таких послуг про що свідчить погодження ним заявок, не свідчить про непогодження сторонами умов надання таких послуг та, відповідно, не можуть бути підставою для відмови у стягнення плати за такі послуги . До того ж положеннями чинного законодавства не заборонено здійснювати господарську діяльність без використання печатки;

- з матеріалів справи слідує, що відповідач не заперечує проти отримання ним спірних товарно-транспортних накладних типу CMR; про факт отримання відповідачем актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № 259 та № 260 від 24.12.2020 свідчить підписання відповідачем таких актів; а про факт отримання відповідних рахунків - посилання на те, що відповідні акти складені на підставі рахунків. До того колегія суддів зауважує відповідачу на тому, що рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, а ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України, оскільки не є обумовленою сторонами обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні, невиставлення рахунку-фактури не можна вважати і простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України (таку правову позицію висловлено Верховним Судом України в постанові від 29.09.2009 у справі № 37/405, від зазначеної правової позиції не відступив Верховний Суд при прийнятті рішень у справах №923/712/17 (постанова від 22.05.2018), №925/2028/15 (постанова від 21.01.2019) та № 918/537/18 (постанова від 02.07.2019);

- відповідач не позбавлений можливості звернутися до позивача, в тому числі і в судовому порядку, з вимогами про стягнення збитків завданих спірним перевезенням зокрема у зв`язку з нестачею товару, проте предметом розгляду у цій справі № 910/13833/21 є вимоги про стягнення плати за надані позивачем послуги.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідач був зобов`язаний виконати свій обов`язок за спірними заявками та оплатити надані позивачем послуги, враховуючи те, що сам факт надання позивачем спірних послуг відповідач фактично не заперечує.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 124 415,18 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити таке.

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Водночас за приписами ч. 2 ст. 124 ГПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

За приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якою відповідно до приписів ч. 2 ст. 161 ГПК України є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, а докази понесення таких витрат - до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву

З матеріалів справи слідує, що у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача суму витрат, понесених на правову допомогу адвоката у розмірі 12 000,00 грн., а при задоволенні позову - додатково стягнути 5 000,00 грн. у якості відшкодування гонорару успіху, який має бути сплачений позивачем

До позовної заяви позивачем були додані документи, які підтверджують понесення ним витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, матеріалами справи підтверджується дотримання позивачем як строків подання попереднього (орієнтовного) розрахунок суми судових витрат, так і строків для подання доказів понесення таких витрат.

Частини 1 та 2 ст. 126 ГПК України встановлює, що:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;

- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

На підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу ним до матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії договору про правову допомогу від 18.06.2021 укладеного між позивачем, як довірителем (клієнтом), та адвокатом Лозою В.М. як повіреним (адвокатом), акту приймання-передачі наданих послуг від 21.06.2021 та квитанції до прибуткового касового ордера № 07-06 від 2.06.2021.

Зі змісту укладеного між позивачем як клієнтом та адвокатом Лозою В.М. як повіреним (адвокатом) договору про правову допомогу від 18.06.2021 слідує, що:

- за цим договором повірений зобов`язується від імені і за рахунок довірителя здійснити наступні дії: 1. Надати правову допомогу у спорі з відповідачем. З цією метою, здійснити вивчення та огляд доказів за їх місцезнаходженням (5 год.); 2. Провести заходи досудового врегулювання, шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу (0,5 год.); 3. Підготувати пакет документів, необхідний для звернення до суду, підготувати позовну заяву (9 год.); 4. Провести арифметичні розрахунки (0,5 год.); 5. Вчинити інші дії необхідні для розгляду справи в суді та на стадії примусового виконання судового рішення (5 год.) (п. 1.1);

- за здійснення дій, визначених у пункті 1.1. цього договору, довіритель сплачує повіреному винагороду в розмірі 12 000,00 грн. (п. 2.1);

- розрахунок здійснюється в момент передачі довірителю підготовленої позовної заяви (п. 2.2);

- при задоволенні позову повірений отримує від довірителя премію (гонорар успіху) в сумі 5 000,00 грн. (п. 2.3).

З наданого позивачем акту приймання-передачі наданих послуг від 21.06.2021 слідує, що позивачу надано, визначені в п. 1.1 договору про правову допомогу від 18.06.2021, послуги на загальну суму 12 000,00 грн.

Вказані послуги позивачем оплачені, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 07-06 від 2.06.2021.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт надання позивачу адвокатом Лозою В.М. послуг на заявлену до стягнення суму.

Щодо обставин, пов`язаних з визначенням розміру витрат на правничу допомогу при розгляді справи судом першої інстанції, слід зазначити таке.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Так, за змістом ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідач жодних заперечень про розміру витрат на послуги адвоката як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції не надав.

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який, дослідивши надані позивачем докази щодо обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та їх вартості, дійшов висновку про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи, є доведеним, документально обґрунтованим та таким, що відповідає критерію розумної необхідності цих витрат, дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині покладення на відповідача 12 000,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката та відмовив у стягненні з відповідача витрат зі сплати гонорару успіху за прийняття рішення на користь позивача в сумі 5 000,00 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/13833/21, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга Товариства з обмеженою діяльністю «Сервіспостач Плюс» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

Щодо витрат позивача на правову допомогу в суді апеляційної інстанції колегія суддів зазначає про таке.

На підтвердження факту понесення позивачем вказаних витрат на професійну правничу допомогу ним до матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії договору про правову допомогу № 2 від 08.01.2022 укладеного між позивачем, як довірителем (клієнтом), та адвокатом Лозою В.М. як повіреним (адвокатом), акту приймання-передачі наданих послуг № 2 від 10.01.2022 та квитанції до прибуткового касового ордера від 10.01.2022.

Зі змісту укладеного між позивачем як клієнтом та адвокатом Лозою В.М. як повіреним (адвокатом) договору про правову допомогу № 2 від 08.01.2022 слідує, що:

- за цим договором повірений зобов`язується він імені і за рахунок довірителя здійснити наступні дії: 1. Надати правову допомогу у спорі з відповідачем під час апеляційного перегляду рішення. З цією метою, здійснити дослідження, аналіз та попередню правову оцінку вимог апеляційної скарги (4 год.); 2. Провести аналіз судової практики (1 год.); 3. Підготувати апеляційну скаргу (6 год.); 4. Вчинити інші дії необхідні для розгляду справи в суді (2 год.) (п. 1.1);

- за здійснення дій, визначених у пункті 1.1 цього договору довіритель сплачує повіреному винагороду в розмірі 7 000,00 грн. (п. 2.1);

- розрахунок здійснюється в момент передачі довірителю підготовленої позовної заяви (п. 2.2);

З наданого позивачем акту приймання-передачі наданих послуг № 2 від 10.01.2022 слідує, що позивачу надано визначені в п. 1.1 договору про правову допомогу № 2 від 08.01.2022 послуги на загальну суму 7 000,00 грн.

Вказані послуги позивачем оплачені, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 10.01.2022.

Колегія судді не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат позивача на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 7 000,00 грн. з огляду на наступне:

- зі змісту п. 1.1 укладеного між позивачем та адвокатом Лозою В.М. договору про правову допомогу від 18.06.2021 слідує, що останній прийняв на себе зобов`язання надати правову допомогу у спорі з відповідачем та, окрім окремо визначених дій (здійснити вивчення та огляд доказів за їх місцезнаходженням, підготувати пакет документів, необхідний для звернення до суду, підготувати позовну заяву, провести арифметичні розрахунки тощо), адвокат зобов`язався вчинити інші дії необхідні для розгляду справи в суді та на стадії примусового виконання судового рішення, визначивши що загалом на такі дії ним буде витрачено 5 годин. Вказане свідчить про те, що умовами зазначеного договору адвокат за погоджену у вказаному договорі плату прийняв на себе обов`язок не лише щодо представництва інтересів позивача в суді першої інстанції, а й щодо надання адвокатських послуг під час апеляційного та касаційного перегляду вказаної справи;

- при цьому матеріали справи не містять доказів надання адвокатом Лозою В.М. під час розгляду справи в суді першої інстанції будь-яких інших послуг, які б не були охоплені окремо зазначеними у п. 1.1 договору про правову допомогу видами послуг, та підпадали б під визначення «інших дій необхідних для розгляду справи в суді»;

- водночас стягнення з відповідача фактично оплачених за одним договором витрат на правову допомогу надану тим саме адвокатом за іншим договором не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і явно не співрозмірні із виконаною роботою у суді під час представництва інтересів позивача у даній справі, що розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) представників сторін, предметом спору в якій є стягнення з відповідача заборгованості за договором на надання експедиторських послуг;

- справа сторін не є складною, оскільки стосується стягнення основного боргу за двома транспортними перевезеннями та не містить велику кількість документів, які необхідно було б вивчити при здійсненні підготовчої роботи;

- справа сторін є малозначною та потребує лише наявності базових знань у сфері цивільного та господарського законодавства України, а відтак, вивчення судової практики у даній категорії спору не є необхідним;

- у договорі про правову допомогу № 2 від 08.01.2022 та у відповідному акті приймання-передачі наданих послуг № 2 від 10.01.2022 зазначено про те, що адвокатом підготовлено апеляційну скаргу та потрачено на це 6 годин, що становить майже половину всього часу, який ним було потрачено (13 годин), проте у цій справі позивачем не було подано апеляційної скарги;

- у договорі про правову допомогу № 2 від 08.01.2022 та у відповідному акті приймання-передачі наданих послуг № 2 від 10.01.2022 зазначено про те, що адвокат також має вчинити інші дії необхідні для розгляду справи в суді (2 год.), проте не визначено які саме дій підпадають під вказані критерії;

- у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ця справа викликала публічний інтерес, а її результати можуть вплинути на репутацію позивача.

З огляду на вказані обставини у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача витрат позивача на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 7 000,00 грн. колегією суддів відмовляється.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою діяльністю «Сервіспостач Плюс» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/13833/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/13833/21 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/13833/21.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 27.09.2022.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

О.В. Тищенко