ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2022 р. Справа№ 910/2631/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Ткаченка Б.О.

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Страхової компанії "Allianz I.A.R.D."

на рішення Господарського суду міста Києва

від 25.06.2021 року (повний текст складено 29.06.2021 року)

у справі №910/2631/21 (суддя Васильченко Т.В.)

за позовом Страхової компанії "Allianz I.A.R.D."

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес"

про стягнення 232 828, 01 грн.

ВСТАНОВИВ:

Страховакомпанія "Allianz I.A.R.D." (далі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 232 828, 01 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №39901343 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) в місті Києві, виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки "Audi ТТ" реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі. Також позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 104 908,01 грн та інфляційні втрати у розмірі 27 920,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.06.2021 року у справі №910/2631/21 в задоволенні позовних вимог Страхової компанії "Allianz I.A.R.D." до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" про стягнення 232 828,01 грн відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Страхова компанія "Allianz I.A.R.D." звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2021 року у справі №910/2631/21 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, зокрема, ст. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, скаржник вказав, що з огляду на обставини справи та підстави для виплати відшкодування в порядку суброгації, при розгляді позову та прийнятті рішення господарський суд м. Києва, мав керуватись нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому, скаржник вказав, що листом від 13.03.2017 року СК ЮНІВЕРС визнала факт виникнення у неї обов`язку відшкодувати заподіяні збитки та запропонувала надати додаткові документи, зокрема право власності на пошкоджений транспортний засіб, дані про заявника та його повноваження. На виконання цих вимог, представник позивача 13.07.2017 року продав до СК ЮНІВЕС ці документи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 15.07.2021 справу №910/2631/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Страхової компанії "Allianz I.A.R.D." на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2021 року у справі №910/2631/21.

Розгляд справи здійснювався різними колегіями суддів та неодноразово відкладався.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2022 року, на підставі службової записки секретаря судової палати, призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Ходаківської І. П. на лікарняному.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2022 року для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Суліма В.В., суддів: Майданевича А.Г., Коротун О.М.

Північний апеляційний господарський суд прийняв до свого провадження апеляційну скаргу Страхової компанії "Allianz I.A.R.D." на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2021 року у справі №910/4235/20 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г. Розгляд справи №910/2631/21 призначив на 22.03.2022 року своєю ухвалою від 17.02.2022 року.

Проте, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14.03.2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Отже, судове засідання 22.03.2022 року у справі №910/2631/21 не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду призначено до розгляду апеляційну скаргу Страхової компанії "Allianz I.A.R.D." на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2021 року у справі №910/2631/21 на 21.06.2022 року своєю ухвалою від 11.04.2022 року.

09.05.2022 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого відповідач просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Крім того, представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що у разі суброгації перебіг строку позовної давності, починається від дня настання страхового випадку, оскільки, при переході права вимоги, до страховика переходять усі права, які мав страхувальник, зокрема це стосується і права на подання позову, у тому числі щодо часу виникнення права на позов - з моменту ДТП в результаті якого заподіяно шкоду (висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 28.02.2018 року у справі №521/16989/13-ц).

При цьому, представник відповідача вказав, що змістом позовної заяви та доданих до неї матеріалів вказано, що днем настання події (вчинення ДТП) є 10.07.2016 року. Отже, загальна позовна давність тривалістю у три роки починає перебіг 11.07.2016 року і спливає у відповідні число та місяць останнього року. Позовна заява датована 15.01.2021 рок. Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом.

Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/1830/22 від 16.06.2022 року, у зв`язку перебуванням судді Коротун О.М. у відпустці з 20.06.2022 року, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/2631/21.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сулім В.В., судді Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2022 року прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Страхової компанії "Allianz I.A.R.D." на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2021 у справі №910/2631/21 у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Розгляд справи неодноразово відкладався на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

21.09.2022 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі Страхової компанії "Allianz I.A.R.D.", яке задоволено судом.

Представники сторін у судове засідання 21.09.2022 року не з`явилися. Про час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, що підтверджується телефонограмами (наявні в матеріалах справи).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2021 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Страхової компанії "Allianz I.A.R.D." - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, страховою компанією "Allianz I.A.R.D." (страховик) та громадянином Франції Ален Рено (страхувальник), було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №39901343, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом автомобілем марки «Audi TT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску.

10.07.2016 року о 23.00 год. в м.Києві по бульв.Т.Шевченко, 14, трапилася дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля марки «Audi TT», автомобіля марки «ВАЗ 21093» та автомобіля марки «Mitsubishi», а саме: громадянин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 , порушив вимоги розмітки 1.18 «Рух прямо», вимоги п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України, здійснив поворот ліворуч, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. При цьому, автомобіль марки «Audi TT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , уникаючи зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_3 , повернув ліворуч, в результаті чого зіткнувся з бордюром та отримав механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 12.08.2016 року у справі №761/26020/16-п встановлено порушення гр. ОСОБА_1 вимог п.п.2.3(б) Правил дорожнього руху України та визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

20.10.2016 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування за страховий випадок №00SI/B/GL за договором добровільного страхування наземного транспорту №39901343.

Відповідно до Звіту про оцінку автомобіля марки «Audi TT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , №410 від 26.07.2016 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Audi TT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 6258,50 євро, що еквівалентно 170368,20 грн на дату експертної оцінки.

Позивач, виконуючи свої зобов`язання за договором добровільного страхування наземного транспорту №39901343, перерахував на рахунок страхувальника Ален Рено суму страхового відшкодування в розмірі 5609,50 євро, що на день виплати відшкодування еквівалентно 156709,94 грн, що підтверджується витягом з банківського рахунку про перерахування відшкодування від 09.11.2016 року (наявний в матеріалах справи).

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтями 512, 514 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Такі випадки передбачені, зокрема положеннями ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України Про страхування, відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика є суброгацією.

За змістом норм ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", у правовідносинах, що ними регулюються відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика за договором майнового страхування. Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий -страхувальник за договором майнового страхування передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України Про страхування. Право регресу регулюється частиною першою ст. 1191 Цивільного кодексу України.

Таким чином позивач, як страховик за договором майнового страхування виступає замість потерпілого у зобов`язанні з відшкодування шкоди, у зв`язку з чим він має право на відшкодування лише тих витрат в межах здійсненого потерпілому страхового відшкодування, на відшкодування яких мав сам потерпілий від особи, відповідальної за збитки.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, (провадження № 14-176цс18) у пунктах 68-70 зроблено такий висновок, що ст. 1191 Цивільного кодексу України та ст. 38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з одного боку, і ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України Про страхування, з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Разом з тим, згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України Про страхування, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Тобто, з огляду на положення ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» підставою для набуття позивачем права вимоги щодо виплати страхового відшкодування (в порядку заміни кредитора в зобов`язанні) є факт фактичної виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування.

Таким чином, до Страхової компанії "Allianz I.A.R.D." перейшло в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, транспортний засіб марки «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким спричинено ДТП, що потягнуло пошкодження автомобіля марки «Audi ТТ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходився під керуванням ОСОБА_1 .

Доказів того, що ОСОБА_1 не мав права керування транспортним засобом марки «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 та притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП матеріали справи не містять, а відтак, враховуючи положення статті 62 Конституції України, що закріплюють принцип презумпції невинуватості особи, суд дійшов правомірного висновку, що ОСОБА_1 на законних підставах керував вказаним транспортним засобом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 1187 Цивільного Кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України).

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За змістом цієї статті, умовою відповідальності за шкоду,завдану джерелом підвищеної небезпеки є склад правопорушення(спеціальний делікт), який складається з наступних елементів:

1) протиправність поведінки заподіювача шкоди;

2) наявність шкоди у потерпілого;

3) безпосередній причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

За змістом наведеної статті відповідальність за шкоду, завдану внаслідок експлуатації транспортного засобу, для особи, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, настає незалежно від встановлення її вини.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 Цивільного кодексу України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода, завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Статті 1187, 1188 Цивільного кодексу України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювана, а на іншу вказану у законі особу власника(володільця) джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювана.

Так, статтею 1187 Цивільного кодексу України встановлено особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки .

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, положення ст. ст. 1187,1188 Цивільного кодексу України є спеціальними по відношенню до ст. 1166 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Протиправність поведінки володільця джерела підвищеної небезпеки полягає не в самому факті поводження з таким джерелом, а в завданні шкоди потерпілому через таке поводження (експлуатацію). При цьому для кваліфікації поведінки як протиправної не має істотного значення, чи правомірно заподіювач шкоди здійснював експлуатацію відповідного джерела підвищеної небезпеки, тобто чи порушено правила дорожньо-транспортного руху, оскільки для кваліфікації поведінки заподіювача як протиправної достатнім є сам факт завдання шкоди саме внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки.

Як правомірно зазначив суд першої інстанції, факт події, вина та заподіяння шкоди підтверджено судовим рішенням, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля марки «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 , відшкодовується ОСОБА_1 , як особою, яка на законних підставах керувала транспортним засобом марки марки «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Доказів наявності вини інших осіб в ДТП, що відбулася 10.07.2016 року суду матеріали справи не містять.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, оформлений полісом №АЕ8480203 з Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Юнівес", предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

При цьому, відповідно до п. 12.1 ст. 12 зазначеного вище Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Вказаним договором (поліс №АЕ8480203) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, відповідач, як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Враховуючи наведене вище, у справі, що розглядається, відповідач у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) зобов`язаний відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, та за мінусом франшизи.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, позивач направив на адресу відповідача заяву від 15.12.2016 року про виплату страхового відшкодування, однак відповідач у встановлений законом строк відшкодування не здійснив.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, визначені полісом №АЕ8480203 розміри лімітів відповідальності (100000,00 грн) та франшизи (0,00 грн), суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 100000,00 грн є обґрунтованими.

Разом з цим, у відзиві на позовну заяву відповідач заявив про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк на звернення до суду за захистом свого права.

За приписами статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.ст. 257, 258 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29.01.2013 року).

З огляду на викладене, та як правильно встановлено судом першої інстанції, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати з моменту заподіяння шкоди. У зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності.

Таким чином, оскільки страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, строк позовної давності є загальним (три роки), а його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

Як встановлено судом, у даній справі днем настання події (днем вчинення ДТП) є 10.07.2016 року. Отже, за змістом вищенаведених норм, загальна позовна давність тривалістю у три роки починає перебіг 11.07.2016 року і спливає у число та місяць останнього третього року - 11.07.2019 року.

Тоді як страхова компанія "Allianz I.A.R.D." звернулась до суду з позовом 16 лютого 2021 року згідно відбитку поштового штемпеля на конверті, тобто як правильно встановлено судом першої інстанції - після спливу позовної давності.

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.

При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин, що випливає із загального правила, встановленого ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Разом з тим, позивачем а ні в позовній заяві, а ні в апеляційній скарзі не зазначено таких підстав що зумовили неможливістю подання позовної заяви в межах строку позовної давності.

Отже, ураховуючи відсутність обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову у цій справі в частині вимог про стягнення з відповідача 100000,00 грн страхового відшкодування з підстав пропуску позовної давності, оскільки господарський суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, яке відповідає фактичним обставинам конкретної справи, встановленій судом під час розгляду спору хронології та послідовності дій Страхової компанії "Allianz I.A.R.D." та сталій практиці Верховного Суду щодо порядку застосування ст. 261 Цивільного кодексу України.

Твердження скаржника, що листом від 13.03.2017 року СК ЮНІВЕРС визнала факт виникнення у неї обов`язку відшкодувати заподіяні збитки та запропонувала надати додаткові документи, зокрема право власності на пошкоджений транспортний засіб, дані про заявника та його повноваження. На виконання цих вимог, представник позивача 13.07.2017 року подав до СК ЮНІВЕС ці документи, не спростовує висновків суду, щодо пропуску строку позовної давності.

При цьому, колегія суддів відзначає, що оскаржуване рішення було прийняте з урахуванням приписів Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Водночас, оскільки основна вимога про стягнення страхового відшкодування, не підлягає задоволенню у зв`язку зі спливом строку позовної давності, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені та інфляційних втрат, як похідні вимоги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги Страхової компанії "Allianz I.A.R.D." фактично зводяться до мотивів викладених у позовній заяві, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Страхової компанії "Allianz I.A.R.D." на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2021 року у справі №910/2631/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2021 року у справі №910/2631/21 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/2631/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

Б.О. Ткаченко

Дата складення повного тексту 28.09.2022 року.