ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2022 року м.Дніпро Справа № 908/3802/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антоніка С.Г.(доповідач),

суддів Дарміна М.О., Іванова О.Г.,

при секретарі судового засідання Грачові А.С.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального закладу "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради на рішення Господарського суду Запорізької області від 29.06.2022, ухвалене суддею Ярешко О.В., повний текст якого підписаний 05.07.2022, у справі №908/3802/21

за позовом Першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя (вул. Космічна, буд. 118а, м. Запоріжжя, 69050; адреса для листування: вул. Кругова, буд. 152, м. Запоріжжя) в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах -

позивач: Національне агентство з питань запобігання корупції (бул. Дружби Народів, буд. 28, м. Київ, 01103)

до відповідача-1: Комунального закладу "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради (вул. Військбуд, буд. 570, м. Запоріжжя, 69013)

до відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Лапіної Анни Миколаївни

про визнання договору недійсним, стягнення 1 200 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Національного агентства з питань запобігання корупції (позивач) до відповідача-1: Комунального закладу "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради, відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Лапіної Анни Миколаївни про: 1. Визнання недійсним договору від 12.03.2019 № 23/30 поставки товару - продуктів харчування - крохмалі та крохмалепродукти код ДК 021:2015-1562 (а саме: манна крупа код ДК 021:2015-15625000-5) на суму 600 грн. між Комунальним закладом "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради та Фізичною особою-підприємцем Лапіною Анною Миколаївною; 2. Стягнення з Фізичної особи-підприємця Лапіної Анни Миколаївни у дохід держави отриманих на підставі договору від 12.03.2019 № 23/30 коштів у розмірі 600 грн.; 3. Стягнення з Комунального закладу "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради у дохід держави вартості поставленого на підставі договору від 12.03.2019 № 23/30: коштів у розмірі 600 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 29.06.2022 позов задоволено повністю.

Вказане рішення обгрунтовано тим, що укладений між КЗ "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради та ФОП Лапіною Анною Миколаївною договір від 12.03.2019 № 23/30 поставки товару - продуктів харчування - крохмалі та крохмалепродукти код ДК 021:2015-1562 (а саме: манна крупа код ДК 021:2015-15625000-5) на суму 600 грн., суперечить вимогам Закону України "Про запобігання корупції", що є порушенням частини 1 статті 203, частини 3 статті 228 ЦК України, і вказані обставини згідно зі статтею 215 ЦК України та статтею 67 Закону України "Про запобігання корупції" є підставами для визнання такого договору недійсним.

Не погодившись з рішенням господарського суду, відповідач-1 звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- захищати інтереси держави винні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно, при цьому, у кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду, між тим, як вбачається з матеріалів справи, листування щодо спірних правовідносин відбувалось між заявником та позивачем та заявником не надано власного звернення до позивача, що унеможливлює встановити його зміст та провести аналіз за сукупністю обох листів - звернення та відповіді;

- твердження заявника про те, що позивач не готував та не планує здійснювати підготовку позову про визнання недійсними правочинів, щодо яких зазначено у листі позивача є недоречними, оскільки позивач, як центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику вказане питання не вирішував і Департамент з питань дотримання законодавства про конфлікт інтересів та обмежень щодо запобігання корупції висновків, щодо доцільності звернення до суду від імені позивача вирішувати не уповноважений в силу приписів п. 8 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки лише Голова Агентства представляє Національне агентство у відносинах із судами, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, громадськими об`єднаннями, підприємствами, установами і організаціями, а також органами іноземних держав, міжнародними та іноземними організаціями тощо;

- прокурором не доведено бездіяльність компетентного органу - Національного агентства з питань запобігання корупції, а відтак підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді відсутні;

- позивач заявив позов про захист інтересів Національного агентства з питань запобігання корупції, але не зазначає який саме майновий інтерес Агентства порушено за результатом укладення оспорюваного правочину;

- вирок суду у кримінальній справі відносно відповідача-1 відсутній, що є цілком логічним, оскільки юридична особа не може бути притягнена до кримінальної відповідальності, також такий вирок відсутній відносно посадової особи Відповідача, який підписав оспорюваний правочин, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі № 336/3340/20 встановлює порушення вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» і не є вироком у кримінальній справі;

- вимога Позивача про повернення в дохід держави коштів у визначеній ним сумі є необгрунтованою, оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 228 Цивільного Кодексу України якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою.

Просить це рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Прокурор та Національне агентство з питань запобігання корупції у відзивах на апеляційну скаргу просили рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою колегії суддів Центрального апеляційного господарського суду від 22.08.2022 ухвалено відкрити апеляційне провадження у даній справі. Ухвалено розглянути апеляційну скаргу у судовому засіданні.

Згідно з ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що остання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Запорізької обласної ради № 191-св від 09.10.2015 призначено Стрельникова М.В. на посаду виконуючого обов`язки начальника Комунального закладу "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради з 12.10.2015.

12.03.2019 між Комунальним закладом "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради, в особі начальника ліцею Стрельникова Миколи Васильовича (покупець, відповідач-1), та Фізичною особою-підприємцем Лапіною Анною Миколаївною (постачальник, відповідач-2), укладено договір № 23/30 на постачання продуктів харчування.

Згідно з п. 1.1 договору, постачальник передає у власність покупця: крохмалі та крохмалепродукти код ДК 021:2015-1562 (а саме: манна крупа код ДК 021:2015-15625000-5), покупець сплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами (далі - товар), які зазначені у специфікації (додаток № 1), що додається до договору і є його невід`ємною частиною.

Загальна сума договору, відповідно до п. 2.4, складає 600,00 грн. без ПДВ. Згідно з п. 3.3, всі розрахунки за договором проводяться у гривнях.

Договір набирає чинності з дня підписання його сторонами і діє до 31.12.2019 (пункт 10.1).

Відповідно до платіжного доручення № 262 від 27.03.2019 на суму 412,80 грн. та платіжного доручення № 960 від 23.09.2019 на суму 187,20 грн., грошові кошти у загальній сумі 600,00 грн. за договором № 23/30 від 12.03.2019 було перераховано Комунальним закладом "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради на рахунок ФОП Лапіної А.М.

Товар по договору № 23/30 від 12.03.2019 переданий відповідачем-2 відповідачу-1 згідно з актами/накладними: № РН-0000005 від 12.03.2019 (вартість за актом/накладною: 412,80 грн.), № РН-0000020 від 11.09.2019 (вартість за актом/накладною: 187,20 грн.).

Листами від 03.06.2021 та від 29.07.2021, Комунальний заклад "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради підтвердив виконання зобов`язань по договору № 23/30 від 12.03.2019, перерахування коштів за договором було здійснено за рахунок Запорізького обласного бюджету.

Згідно листа Запорізької обласної ради від 02.08.2021 № 3577/01-17, протягом 2018-2020 років до Запорізької обласної ради від Стрельникова М.В., виконуючого обов`язки начальника Комунального закладу "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради, не надходило повідомлень про наявність у нього реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Згідно листа Управління державної казначейської служби у Шевченківькому районі м. Запоріжжя Запорізької області від 09.06.2021, Комунальним закладом "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради до управління були надані та зареєстровані бюджетні зобов`язання в АС "Казна", а також проведені відповідні видатки, зокрема, у сумі 600,00 грн. за договором № 23/30 від 12.03.2019, укладеним із ФОП Лапіною А.М.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.08.2020 у справі № 336/3340/20 на ОСОБА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн. у дохід держави.

Як зазначено в постанові суду по справі № 336/3340/20, виконуючий обов`язки начальника Комунального закладу «Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою «Захисник» Запорізької обласної ради Стрельников Микола Васильович, будучи згідно з п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», приміткою до ст. 172-2 КУпАП суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч. 1, 2 ст. 172-2 КУпАП, знаходячись за місцем своєї роботи в Комунальному закладі «Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою «Захисник» Запорізької обласної ради за адресою: м. Запоріжжя, вул. Військбуд, буд. 570, в період з 28.08.2018 року по 10.09.2019 року вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а також не повідомив у встановленому законом порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів, чим порушив вимоги, встановлені п. 2 ч. 1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції». Так, 12.03.2019 року ОСОБА_1 уклав між Комунальним закладом «Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою «Захисник» Запорізької обласної ради та ФОП Лапіною Анною Миколаївною, яка є його близькою особою - донькою, договір № 23/30 поставки товару - продуктів харчування (манна крупа) на суму 600 грн. 00 коп., діючи в умовах реального конфлікту інтересів, а також, достовірно знаючи про наявність в його діях реального конфлікту інтересів, а саме: наявність суперечності між його приватним інтересом та службовими повноваженнями, що впливає на об`єктивність та неупередженість прийняття рішень, не повідомив Запорізьку обласну раду про наявність реального конфлікту інтересів при укладанні цього договору (протоколи № 315, 316 про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, від 25.06.2020 року за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП). Відповідно до ч. 2 ст. 81 ЦК України, Комунальний заклад «Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою «Захисник» Запорізької обласної ради є юридичною особою публічного права. Згідно з п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», посадові особи юридичних осіб публічного права прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і на них поширюються окремі положення Закону України «Про запобігання корупції». Таким чином, ОСОБА_1 , будучи в.о. начальника Комунального закладу «Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою «Захисник» Запорізької обласної ради, відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до ст. 172-7 КУпАП, є суб`єктом відповідальності за ці адміністративні правопорушення. На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що укладаючи господарські договори зі своєю донькою, діючи від імені юридичної особи приватного права, а також видаючи накази, які впливають на рівень його особистого матеріального забезпечення та матеріального забезпечення членів його сім`ї, близьких осіб - доньки і дружини, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, діяв в умовах реального конфлікту інтересів, маючи приватний майновий інтерес, порушив встановлені п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», вимоги щодо не вчинення дій та не прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів, а також щодо повідомлення про наявність у нього реального конфлікту інтересів безпосереднього керівника - Запорізьку обласну раду.

Вказана постанова набрала законної сили 15.08.2020.

Запорізька обласна рада листом повідомила Шевченківську окружну прокуратуру міста Запоріжжя, що в межах наданих законом повноважень заходів, спрямованих на визнання недійсними договорів поставки продуктів харчування, укладених Комунальним закладом "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради, не здійснювалося.

Відповідно до листа від 03.06.2021 Комунального закладу "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради, наданого на лист Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя від 17.05.2021, ОСОБА_1 на даний час займає посаду в.о. начальника Комунального закладу "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради.

Вказані обставини стали підставою для звернення прокурора до суду з позовом про визнання недійсним договору від 12.03.2019 № 23/30 поставки товару та стягнення з ФОП Лапіної Анни Миколаївни у дохід держави отриманих на підставі договору від 12.03.2019 № 23/30 коштів у розмірі 600 грн. і стягнення з КП "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради у дохід держави вартості поставленого на підставі договору від 12.03.2019 № 23/30: коштів у розмірі 600 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у прокурора права представляти в суді інтереси держави у спірних правовідносинах то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п.3 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч.3 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч.4 ст.23 Закону "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Велика Палата Верховного суду у справі № 912/2385/18 від 20.05.2020р. зробила наступні правові висновки.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції", спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції - це органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

Національне агентство з питань запобігання корупції відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про запобігання корупції» є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Згідно з п. 56 ст. 12 цього Закону Національне агентство з питань запобігання корупції з метою виконання покладених на нього повноважень має право звертатися до суду із позовами (заявами) щодо визнання недійсними правочинів, укладених внаслідок вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення.

Прокурор вказує, що Національним агентством з питань запобігання корупції не вжито відповідних заходів щодо визнання недійсним договору, який укладено у порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції", що вказує на не здійснення суб`єктом владних повноважень захисту інтересів держави та є підставою для представництва інтересів держави прокурором.

Зверненню прокурора з позовом до суду передувало направлення Шевченківською окружною прокуратурою міста Запоріжжя на адресу Національного агентства з питань запобігання корупції у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» листа від 22.10.2021 №57-3294-вих21, у якому повідомлено про наявність порушень антикорупційного законодавства під час укладання оскаржуваного договору та наявність підстав для визнання їх недійсними.

Між тим, Національне агентство з питань запобігання корупції листом від 08.11.2021 № 31-02/80548-21 повідомило окружну прокуратуру, що агентство не планує здійснювати підготовку позовної заяви про визнання недійсним оспорюваного правочину.

Оскільки Агенством заходів для поновлення порушених інтересів держави самостійно не було вжито та не висловлювалось наміру про вжиття таких заходів то це свідчить про їх бездіяльність і є підставою для втручання органів прокуратури шляхом звернення до суду з позовом в порядку представництва інтересів держави на підставі на підставі ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, прокурор обґрунтовано звернувся з даним позовом до суду.

Вказане вище також спростовує доводи скаржника стосовно того, що прокурором не доведено бездіяльність компетентного органу - Національного агентства з питань запобігання корупції, а відтак підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді відсутні.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203); правочин має вчинятись у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203).

За змістом ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 207 ГК України, господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Закон України "Про запобігання корупції" визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Так, відповідно до ст. 67 Закону України "Про запобігання корупції", нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об`єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства, органу місцевого самоврядування.

Статтею 228 Цивільного кодексу України визначено правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.

Частиною 3 статті 228 ЦК України встановлено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 20.10.2021 у справі № 910/4089/20 зазначив, що ознаками недійсності господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку. І метою такого правочину є мета, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Згідно ч.3 ст.5 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Порушення норм Закону України «Про запобігання корупції» під час укладання оспорюваного договору, що встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.08.2020 у справі № 336/3340/20 є порушенням правового господарського порядку. Отже укладений між відповідачами оспорюваний договір суперечить інтересам держави і суспільства, що є підставою для визнання його недійсним.

При цьому колегія зазначає, що матеріали справи не містять доказів прийняття будь-яких дій ФОП Лапіною А.М. або ОСОБА_1 з метою врегулювання конфлікту інтересів.

ФОП Лапіна А.М., укладаючи оспорюваний договір, усвідомлювала, що від імені покупця діє її батько, який є керівником КЗ "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" ЗОР.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з ч. 3 ст. 228 ЦК України, якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Щодо досліджуваної справи, за поставлені ФОП Лапіною Анною Миколаївною продукти харчування КЗ "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради сплатив 600,00 грн.

Оскільки кошти в сумі 600,00 грн. сплачено відповідачем-1 на підставі правочину, який визнано судом недійсним на підставі того, що останній суперечить інтересам держави і суспільства, при наявності умислу у обох сторін, оскільки правочин виконано на зазначену суму обома сторонами, колегія суддів підтримує висновок господарського суду, що позовна вимога про стягнення з ФОП Лапіної Анни Миколаївни та КЗ "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" ЗОР в дохід держави по 600,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

При цьому, оскільки продукти харчування на суму 600,00 грн., отримані відповідачем-1, неможливо повернути, так як вони були спожиті, то стягненню у дохід держави підлягає сума 600,00 грн, що й передбачено ч.1 ст.216 ЦК України.

Підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Що стосується доводів апеляційної скарги то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 75 ГПК України, обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, постанова Шевченківського районного м. Запоріжжя від 04.08.2020 у справі № 336/3340/20 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, передбаченого ч. ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП, є належним доказом обставин укладання договору поставки товару - продуктів харчування (макаронні вироби) від 12.03.2019 № 23/30 та його умислу на вчинення вищевказаного правочину всупереч інтересам держави та моральним засадам суспільства.

Доводи скаржника стосовно того, що позивач заявив позов про захист інтересів Національного агентства з питань запобігання корупції, але не зазначає який саме майновий інтерес Агентства порушено за результатом укладення оспорюваного правочину колегією суддів визнані безпідставними тому, що договір від 12.03.2019 № 23/30 суперечить вимогам Закону України «Про запобігання корупції», що є порушенням ч. 1 ст. 203, ч. 3 ст. 228 ЦК України, і саме вказані обставини згідно зі ст. 215 ЦК України та ст. 67 Закону України «Про запобігання корупції» є підставами для визнання договору недійсним як такого, що укладений без додержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та порушує правові та економічні засади держави.

У зв`язку з наведеним апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Рішення господарського суду слід залишити без змін.

Витрати за подання апеляційної скарги покладаються позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального закладу "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 29.06.2022 у справі № 908/3802/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29.09.2022р.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.Г. Іванов