ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року Справа № 906/1306/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Дужич С.П.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників:

позивача - Комар Д.Ю.

відповідача - Гринченко Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на рішення Господарського суду Житомирської області від 06.06.2022 у справі №906/1306/21 (повний текст складений 15.06.2022, суддя Машевська О.П.)

за позовом Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант" (м. Київ)

до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (м.Житомир)

про стягнення 575 000, 00 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 06.06.2022 у справі №906/1306/21 позов задоволений. Стягнуто з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на користь Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант" 575 000,00грн основного боргу та 8 625,00грн судового збору.

Вказане рішення мотивоване тим, що відповідач частково розрахувався за поставку йому виробів ОТS-20 на суму 8 855 000, 00 грн, залишок несплаченої заборгованості складає 575 000, 00 грн. Матеріалами справи встановлено, що позивач не отримав виконання відповідачем в повному обсязі зобов`язання з оплати поставленого виробу, що зумовило звернення до відповідача з претензіями в 2013, 2017 та 2018 році. В 2013, 2014, 2015, 2016 та 2018 роках відповідач визнавав суму заборгованості в розмірі 575000,00 грн шляхом підписання актів звірки розрахунків. Акт звірки розрахунків за 2018 рік сторони підписали за весь рік, тобто станом на 31.12.2018 відповідач визнав заборгованість за Договором №60/13-2006 на суму 575 000,00 грн. Перебіг позовної давності тривалістю у три роки розпочався заново з 01.01.2019. Позов подано в межах його перебігу - 06.12.2021. Оскільки суд застосовує правило ст. 264 ЦК України щодо переривання строку позовної давності, приписи ч. 5 ст. 267 цього Кодексу, не застосовуються.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, відповідач ДП "Житомирський бронетанковий завод" звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Здійснити розподіл судових витрат з урахуванням прийнятого рішення.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що рішення прийняте на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального та процесуального права виходячи з наступного. Вважає, що Додаткова угода №5 зі сторони ДП "Житомирський БТЗ" підписана та направлена іншій стороні 11.02.2015. Однак, Додаткова Угода №5 укладалась в 2015 році, тобто поза межами дії основного договору. Оскільки додаткові угоди не є самостійними правочинами, а є додатками, невід`ємною частиною основного договору, то підписання такої угоди після припинення правовідносин сторін за основним договором, у зв`язку з закінченням строку його дії, суперечить нормам права. Враховуючи наведене, укладання Додаткової угоди №5 до Договору № 60/13-2006 від 23.05.2006 не породжує правових наслідків для сторін. Суд першої інстанції всупереч нормам права, зробив висновок, що поставка продукції відбувалась згідно Додаткової угоди №5. Також суд першої інстанції не визначив дату з якої розпочався строк позовної давності та дати з яких відбувалось переривання цього строку до 2018 року, з врахуванням того, що поставка продукції відбулась 22.06.2007, по який виникла заборгованість. З врахуванням поставки виробів 22.06.2007, Акт звірки взаєморозрахунків за 2018 рік, на який посилається суд, укладений поза межами строку позовної давності та не може бути доказом щодо переривання перебігу строку позовної давності.

Листом суду апеляційної інстанції від 12.07.2022 матеріали справи №906/1306/21 витребовувалися з Господарського суду Житомирської області.

22.07.2022 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.07.2022 поновлений строк на апеляційне оскарження. Відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на рішення Господарського суду Житомирської області від 06.06.2022 у справі №906/1306/21. Розгляд апеляційної скарги призначений на 13.09.2022 об 11:00 год.

05.08.2022 на адресу суду від ДП "Науково-дослідний інститут "Квант" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення Господарського суду Житомирської області від 06.06.2022 у справі №906/1306/21 залишити без змін.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Дужича С.П. судове засідання у справі №906/1306/21 призначене на 13.09.2022 не відбулось.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2022 розгляд апеляційної скарги призначений на 27.09.2022.

В судовому засіданні представник скаржника підтримала доводи апеляційної скарги з підтав, наведених в ній.

В судовому засіданні представник позивача заперечив доводи апеляційної скраги з підстав, наведених у відзиві.

Колегія суддів, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 23.05.2006 між позивачем ДП "НДІ"Квант" (постачальник) та відповідачем Казенним підприємством "Житомирський ремонтно-механічний завод" (в подальшому сторона змінила на Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод" (як покупець) був укладений Договір (надалі за текстом - Договір №60/13-2006) відповідно до якого продавець зобов`язався виготовити, а покупець провести оплату та прийняти на умовах цього Договору продукцію, що іменується далі по тексту договору "Вироби", в кількості та за цінами, що вказані в Додатку 1 (Специфікація виробів), що складає невід`ємну частину цього Договору.

Відвантаження виробів здійснюється зі складу продавця. Доставка виробів виконується самовивозом транспортом покупця за його власний рахунок (п. 1.2. Договору №60/13-2006).

Продукція, яка постачається за Договором, за якістю, комплектністю повинна відповідати стандартам, кресленням, технічним умовам, діючим в Україні (п. 1.3. Договору №60/13-2006).

Ціна на вироби вказана в Протоколі погодження ціни (Додаток №2), що складає невід`ємну частину цього Договору. Загальна сума Договору складає 11500000 (одинадцять мільйонів п`ятсот тисяч) грн в тому числі ПДВ 1916666,67 грн 67 коп (п. 2.1. Договору №60/13-2006).

Розрахунки проводяться наступним чином :

- п. 2.2.1 - 1 150 000 грн, що складає 10% від загальної суми цього Договору, не пізніше 10 (десяти) з моменту підписання Договору обома сторонами при умові отримання відповідного авансового платежу від інозамовника;

- п. 2.2.2 - 345 000 грн, що складає 10% загальної суми І партії протягом 140 днів після отримання авансового платежу від інозамовника, обумовленого в п. 2.2.1.;

- п. 2.2.3 - 345 000 грн, що складає 10% загальної суми ІІ партії протягом 10 днів після отримання авансу від інозамовника, обумовленого в. п. 2.2.2.;

- п. 2.2.4 - 460 000 грн, що складає 10% загальної суми ІІІ партії протягом 60 днів після відвантаження ІІ партії та отримання коштів від інозамовника;

- п. 2.2.5 - частини, що лишаються після сплати авансових платежів перераховуються замовником в 10-денний термін після кожного відвантаження інозамовнику відповідної партії при умові отримання коштів від інозамовника.

Оплата проводиться шляхом переказу коштів на розрахунковий рахунок продавця, який вказано в розділі "Юридичні адреси сторін" цього Договору (п. 2.3. Договору №60/13-2006).

У випадку невиконання вимог п. 2.2. цього Договору покупець повинен сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен затримки, але не більше 10% від суми, що підлягає переказу (п. 2.4. Договору №60/13-2006).

У випадку недотримання термінів і умов поставки виробів згідно календарного плану (Додаток №3 до Договору) продавець повинен сплатити покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день затримки, але не більше 10% від вартості недопоставленого товару (п. 2.5. Договору №60/13-2006).

Відвантаження виробів згідно даного Договору виконується трьома партіями згідно календарного плану (Додаток № до Договору) (п. 3.1. Договору №60/13-2006).

Дострокове відвантаження виробів дозволяється, але графік проведення розрахунків залишатиметься при цьому незмінним і перегляду не підлягає (п. 3.2. Договору №60/13-2006).

У разі недотримання авансових платежів на розрахунковий рахунок згідно з п. 2.2. цього Договору продавець має право затримати відвантаження виробів. В цьому випадку продавець відповідальності за недотримання термінів поставки не несе (п. 3.3. Договору №60/13-2006).

У п. 7.6. Договору №60/13-2006 сторони домовилися, що даний Договір набирає чинності з моменту підписання його обома сторонами і діє до моменту його остаточного виконання (а.с. 9-10).

У Додатку №1 до Договору №60/13-2006 сторони погодили Специфікацію виробів, а саме:

- найменування продукції: виріб ОТS-20; одиниця виміру - шт; кількість, шт - 100; ціна грн з ПДВ - 115 000, 00 грн; сума грн з ПДВ - 11 500 000, 00 грн. Сума за Договором становить 11 500 000,00 грн в тому числі ПДВ 1 916 666, 67 грн 67 коп.

В період з 2006 до 2010 рік позивач поставив відповідачу продукцію, що підтверджується накладними на відпуск товарно-матеріальних цінностей, а саме: 1) серії №01АК №184147 від 27.11.2006 в кількості 10 шт на суму 1 150 000, 00 грн; 2) серії №01АК №184183 від 17.04.2007 в кількості 2 шт на суму 230 000, 00 грн; 3) серії №01АК №184190 від 12.06.2007 в кількості 10 шт на суму 1 150 000, 00 грн; 4) серії №01АК №184192 від 22.06.2007 в кількості 8 шт на суму 920 000, 00 грн; 5) серії №01АК №184245 від 22.02.2008 в кількості 5 шт на суму 575 000, 00 грн; 6) серії №01АК №184249 від 03.03.2008 в кількості 5 шт на суму 575 000, 00 грн; 7) серії №01АК №184263 від 09.04.2008 в кількості 1 шт на суму 115 000, 00 грн; 8) серії №01АК №184268 від 15.04.2008 в кількості 4 шт на суму 460 000, 00 грн; 9) серії №01АК №184272 від 22.04.2008 в кількості 5 шт на суму 575 000, 00 грн; 10) серії №01АК №184273 від 12.05.2008 в кількості 10 шт на суму 1 150 000, 00 грн; 11) серії №01АК №184275 від 24.06.2008 в кількості 5 шт на суму 575 000, 00 грн; 12) серії №01АК №184331 від 25.11.2008 в кількості 3 шт на суму 344 999, 99 грн; 13) серії №01АК №184333 від 17.12.2008 в кількості 2 шт на суму 230 000, 00 грн; 14) серії №01АК №184356 від 27.04.2009 в кількості 4 шт на суму 460 000, 00 грн; 15) серії №01АК №184358 від 20.05.2009 в кількості 1 шт на суму 115 000, 00 грн; 16) серії №01АК №184359 від 05.06.2009 в кількості 3 шт на суму 345 000, 00 грн; наказом на відпуск товарно-матеріальних цінностей №10/15 від 25.01.2010 в кількості 4 шт на суму 460 000, 00 грн (а.с. 14-30).

30.06.2010 сторони уклали Додаткову угоду №4 про зміну Договору №60/13-2006, згідно якої змінили п. 7.6. Договору та зазначили, що даний Договір набирає чинності з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2011, а в частині розрахунків - до моменту остаточного виконання зобов`язань (а.с. 12).

17.08.2010 позивач надіслав відповідачу лист за №530-1002 в якому повідомив про готовність до відвантаження виробу ОТS-20 за Договором №60/13-2006 у кількості 18 шт. (а.с. 100).

12.12.2011 позивач повторно надіслав відповідачу лист за №530-671Ф в якому повідомив про готовність до відвантаження виробу ОТS-20 за Договором №60/13-2006 у кількості 18 шт. та, одночасно, погасити існуючу заборгованість на суму 1 571 187,50 грн (а.с. 99).

В 2014 році сторони уклали Додаткову угоду №5, згідно якої погодили постачання виробів ОТS-20 за Договором №60/13-2006 у кількості 82 штук та у зв`язку з чим внесли зміни до п. 2.1 Договору в частині загальної суми Договору - 9 430 000, 00 грн, у тому числі ПДВ-20% - 1571666,67 грн.

Додаток №1 виклали в такій редакції: найменування продукції: виріб OTS-20, одиниця виміру - шт.; кількість, шт. - 82; ціна з ПДВ - 115 000,00 грн; сума, грн з ПДВ - 9 430 000, 00 грн. Пункт 7.6. сторони змінили та зазначили, що даний Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2014, а в частині розрахунків - до його повного виконання (а.с. 13).

10.10.2013 позивач надіслав відповідачу (на дату претензії у відповідача відбулася зміна назви юридичної особи на - Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод") претензію за №170-1217 в якій просив прийняти товар та сплатити заборгованість за Договором №60/13-2006.

Відповідач у відповідь на претензію від 01.11.2013 за №2211 відмовився виконати її умови щодо прийняття товару у зв`язку із закінченням строку дії Договору №60/13-2006, водночас визнавши, що зобов`язання з оплати поставленого товару діє до повного виконання та буде виконане після отримання коштів з реалізації продукції (а.с. 38).

Так, у 2013, 2014, 2015, 2016 та 2018 роках сторони підписали двосторонні акти звіряння розрахунків за Договором №60/13-2006 та підтвердили заборгованість відповідача за отриману продукцію в розмірі 575 000,00грн (а.с. 32-36).

20.04.2017 позивач надіслав відповідачу претензію за №170-753 з вимогою про сплату заборгованості по відвантаженій та отриманій продукції на суму 575000,00грн (а.с. 41-42).

21.06.2018 позивач надіслав відповідачу претензію за №170-226 з вимогою про сплату заборгованості за Договором №60/13-2006 за відвантажені вироби в кількості 82 шт. на суму 575 000,00грн та зазначив, що залишилися не відвантаженими 18 шт. виробів (а.с. 39-40).

06.08.2018 відповідач у відповідь на претензію за №01-11/2314 вказав, що оскільки ним не отримано остаточного розрахунку від інозамовника після відвантаження виробів, зобов`язання по оплаті відповідно до п. 2.5.5 не виникли (а.с. 37).

У 2019 році сторонами підписано акт звірки за період 2019 року в якому позивач зазначив суму заборгованості відповідача - 575000,00 грн, тоді як відповідач вказав про відсутність заборгованості перед позивачем станом на 31.12.2019 (а.с. 31).

Відповідач у своєму листі від 11.08.2021 за №02/1559 повідомив позивача про те, що заборгованість, що виникла внаслідок виконання, зокрема, Договору №60/13-2006, списана за результатами перевірки підприємства податковими органами як безнадійна відповідно до вимог Податкового кодексу України (а.с. 76).

Позивач звернувся 06.12.2021 з позовом до відповідача за захистом порушеного свого права з позовом про примусове стягнення заборгованості в сумі 575 000,00 грн за Договором №60/13-2006.

В ході судового вирішення спору, на виконання вимог ухвал суду у цій справі та справі №906/1306/21, Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області у своєму листі за №1438/5/06-30-05-01 від 18.04.2022 повідомило, що за результатами проведеної перевірки діяльності ДП "Житомирський БТЗ" у 2019 році за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 донараховано податку на прибуток в сумі 26032,5 тис. грн та застосовано штрафну фінансову санкцію в сумі 6508, 1 тис. грн, зменшено збитки на 77549,1 тис. грн, що відображено в акті №56/06-30-14-01/07620094 від 29.01.2019. За наданими підприємством до перевірки документами встановлено наявність кредиторської заборгованості перед ДП НДІ Квант відповідно договору від 01.01.2013 №60/13 в сумі 1766,0 тис. грн. В ході перевірки встановлено, що ДП "Житомирський БТЗ" занижено доходи від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначені за правилами бухгалтерського обліку, за рахунок не включення до їх складу простроченої кредиторської заборгованості всього в сумі 3979,0 тис. грн, в т.ч. по взаємовідносинах з ДП НДІ Квант в сумі 1766,0 тис. грн.

На дату вирішення спору позивач просив суд стягнути суму боргу за Договором №60/13-2006 в розмірі 575 000,00 грн, відповідач - відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі як по суті, так і за спливом строку позовної давності.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу положень статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правовідносини, між сторонами у даній справі виникли з Договору №60/13-2006 від 23.05.2006, які за своєю правовою природою є договором поставки та з урахуванням умов Додаткової угоди №5 сторони за взаємною згодою установили постачання виробів ОТS-20 у кількості 82 штук, а також визначили загальну суму Договору - 9 430 000,00грн.

Матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення власного виробництва здійснюються суб`єктами господарювання шляхом поставки. Основні вимоги щодо укладення та виконання договорів поставки встановлюються цим Кодексом, іншими законодавчими актами (частини 1, 3 ст. 264 ГК України).

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 265 ГК України).

Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці визначаються специфікацією за згодою сторін (частини 1, 2 статті 266 ГК України).

В свою чергу, у Додатковій угоді №5 сторони погодили строк дії Договору №60/13-2006 - до 31.12.2014, а в частині розрахунків - до його повного виконання.

Судом встановлено, що поставки виробу ОТS-20 в кількості 82 штуки на загальну суму 9430000,00 грн відбулися протягом 2006-2010 років згідно накладних на відпуск товарно-матеріальних цінностей та наказу №10/15 на відпуск товарно-матеріальних цінностей від 25.01.2010.

Як свідчать матеріали справи, відповідач частково розрахувався за поставку йому виробів ОТS-20 на суму 8 855 000, 00грн, залишок несплаченої заборгованості складає 575 000, 00 грн.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу частина 6 статті 265 ГК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Згідно статей 663, 664 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 ЦК України).

Окрім того, управнена сторона, приймаючи виконання господарського зобов`язання, на вимогу зобов`язаної сторони повинна видати письмове посвідчення виконання зобов`язання повністю або його частини (частина 8 статті 193 ГК України).

Господарським судом встановлено, що продавець виконавши обов`язок передати вироби ОТS-20 в кількості 82 штуки на загальну суму 9 430 000,00 грн відбулися протягом 2006-2010 років на підставі Договору №60/13-2006 від 23.05.2006 в редакції, укладених додаткових угод, в силу приписів статей 665 та 691 та 692 ЦК України отримав право отримати від покупця кошти за отриманий товар. Зобов`язання з оплати товару покупець виконав частково на суму 8 855 000, 00грн та не виконав на суму 575 000, 00 грн.

Тобто, права та обов`язки за Договору №60/13-2006 від 23.05.2006 в редакції Додаткових угод, виникли та виконувалися щодо сторін договору, і саме їх виконання/невиконання створило відповідні правові наслідки для сторін договору, виникнення, зміну чи припинення правовідносини за договором.

Частинами 3, 8 статті 19 ГК України передбачено, що обов`язком суб`єктів господарювання є ведення бухгалтерського обліку та подання фінансової звітності згідно із законодавством, що забезпечує здійснення державою контролю і нагляду за господарською діяльністю суб`єктів господарювання, а також за додержанням ними податкової дисципліни.

Згідно статей 1, 3, 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні дозволяє зробити висновок про те, що бухгалтерський облік ведеться підприємством з метою надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства; на даних бухгалтерського обліку ґрунтується податкова звітність підприємства. Бухгалтерському обліку підлягають господарські операції - дії (події), що викликають зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а також їх результати, що полягають у реальній зміні майнового стану суб`єкта господарювання. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складаються під час їх здійснення, а якщо це неможливо - безпосередньо після закінчення господарських операцій.

За своєю правовою природою первинні документи є документами, які посвідчують виконання зобов`язань (констатують, фіксують певні факти господарської діяльності в правовідносинах між сторонами) та мають юридичне значення для встановлення обставин такого виконання (аналогічні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.02. 2020 у справі №909/146/19, від 28.08.2020 у справі №922/2081/19, від 04.11.2020 у справі №910/9739/19, від 18.11. 2020 у справі №920/61/19).

Наведений у статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" перелік обов`язкових реквізитів первинних документів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Підпунктом 2.5. пункту 2 цього Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Однак у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (правова позиція Верховного Суду у постанові від 10.12.2020 у справі №910/14900/19).

Позивач доводив, що борг відповідача на суму 575 000,00 грн обліковується за накладною серії 01АК №184192 від 22.06.2007 на загальну суму 920000,00 грн (оригінал оглянуто в судовому засіданні 06.06.2022), товар за якою (OTS-20 у кількості 8 шт.) отримано представником відповідача Данилюк Ю.К. за довіреністю серії ЯНБ №556227 (оригінал оглянуто в судовому засіданні 06.06.2022).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, умовою припинення у відповідача грошового зобов`язання на суму 575 000,00 грн є його виконання.

Загалом глава 50 ЦК України "Припинення зобов`язання" не передбачає такої підстави для припинення грошового зобов`язання як сплив строку позовної давності, тим більше, за нормами Податкового кодексу України.

Згідно частини 2 статті 1 ЦК України до податкових відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Натомість правило частини 1 статті 193 ГК України зобов`язує суб`єктів господарювання виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Так, покупець зобов`язаний після прийняття товару сплатити за нього певну грошову суму (ст. 265 ГК України, ст. 655 ЦК України).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 ГК України).

Учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду ( частина 1 статті 222 ГК України).

Матеріалами справи встановлено, що позивач не отримав виконання відповідачем в повному обсязі зобов`язання з оплати поставленого виробу, що зумовило звернення до відповідача з претензіями в 2013, 2017 та 2018 році.

Судом встановлено, що в 2013, 2014, 2015, 2016 та 2018 роках відповідач визнавав суму заборгованості в розмірі 575000,00грн шляхом підписання актів звірки розрахунків.

Суд констатує, що відповідач в ході судового вирішення спору не довів належними та допустимими доказами про те, що участь у виконанні перед позивачем грошового зобов`язання приймає третя особа, зазначена в Договорі №60/13-2006 як "інозамовник".

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення 575 000,00 грн є підставними та обґрунтованими.

Як зазначалося вище, 10.10.2013 позивач надіслав відповідачу (на дату претензії у відповідача відбулася зміна назви юридичної особи на - Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод") претензію за №170-1217, в якій просив прийняти товар та сплатити заборгованість за Договором №60/13-2006 впродовж місячного строку.

Відповідач у відповіді на претензію від 01.11.2013 за №2211 відмовився виконати її умови щодо прийняття товару у зв`язку із закінченням строку дії Договору №60/13-2006, водночас визнавши, що зобов`язання з оплати поставленого товару діє до повного виконання та буде виконане після отримання коштів з реалізації продукції

Таким чином, строк виконання згідно претензії від 10.10.2013 та відповіді на неї 01.11.2013 настав 01.12.2013. Однак, відповідач у встановлений строк не виконав вимоги претензії продавця щодо сплати заборгованості.

Так, за загальним правилом боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором (стаття 527 ЦК України).

Частинами 1, 2 статті 528 ЦК України встановлено, що виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У будь-якому разі у разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам.

За результатами розгляду даного спору, з урахуванням усіх обставин справи, умов договору №60/13-2005 від 23.05.2006 та норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, заявлені позовні вимоги про стягнення з ДП "Житомирський бронетанковий завод" 575 000,00 грн заборгованості є підставними та обґрунтованими.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції встановлюючи обставини звернення позивача з даним позовом в межах перебігу загальної позовної давності у три роки, зазначає наступне.

За змістом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

Європейський суд з прав людини зазначив, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечення юридичної визначеності і остаточності, захист потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігання несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), перебіг якої, відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, перебіг позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 3, 4, 5 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини порушення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Тобто, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №904/3405/19, від 31.10.2018 у справі №367/6105/16-ц, від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц, №522/2201/15-ц та №522/2110/15-ц, від 07.08.2019 у справі №2004/1979/12, від 18.12.2019 у справі №522/1029/18, від 16.06.2020 у справі №372/266/15-ц, від 07.07.2020 у справі №712/8916/17-ц).

При цьому, необхідно зазначити, що законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Згідно статті 42 ГПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Таким чином, заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведеної статті процесуального законодавства (подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10.06.2021 у справі №922/3121/19, від 09.04.2019 у справі № 912/1104/18, від 20.09.2019 у справі №904/4342/18, від 26.06.2018 у справі №522/15385/14-ц).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у запереченні на відповідь на відзив на позовну заяву, заявив клопотання про застосування позовної давності. Відповідач вважає, що позивач звернувся з позовом до суду поза межами строку позовної давності. Просив суд у разі, якщо за результатами розгляду справи суд дійде висновків про обґрунтованість позовних вимог, з урахуванням викладеного - відмовити у задоволені позову, застосувавши строки позовної давності.

Частинами 4, 5 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України).

Відповідно до п. 2.2.5 - частини, що лишаються після сплати авансових платежів перераховуються замовником в 10-денний термін після кожного відвантаження інозамовнику відповідної партії при умові отримання коштів від інозамовника.

Під час розгляд даного спору, судами не встановлена участь третьої особи у грошовому зобов`язанні.

Як встановлено, судом встановлено, що поставки виробу ОТS-20 в кількості 82 штуки на загальну суму 9430000,00 грн відбулися протягом 2006-2010 років згідно накладних на відпуск товарно-матеріальних цінностей та наказу №10/15 на відпуск товарно-матеріальних цінностей від 25.01.2010.

Як свідчать матеріали справи, відповідач частково розрахувався за поставку йому виробів ОТS-20 на суму 8 855 000, 00 грн, залишок несплаченої заборгованості складає 575 000, 00 грн.

Скаржник в судовому засіданні зазначає, що не можна сказати, що неоплачений товар був саме на підставі накладної серії 01АК №184192 від 22.06.2007 на загальну суму 920000,00 грн (оригінал оглянуто в судовому засіданні 06.06.2022), товар за якою (OTS-20 у кількості 8 шт.) отримано представником відповідача Данилюк Ю.К. за довіреністю серії ЯНБ №556227 (оригінал оглянуто в судовому засіданні 06.06.2022).

Водночас, колегія суддів зазначає, що враховуючи накладні, наявні в матеріалах справи, поставки виробу ОТS-20 в кількості 82 штуки на загальну суму 9430000,00 грн відбулися протягом 2006-2010 років (остання поставка відбулася 25.01.2010).

А тому, навіть враховуючи останню поставку товару, відповідач мав оплатити поставлений товар не пізніше 04.02.2010. Перебіг позовної давності за вимогою про стягнення 575 000,00 грн у судовому порядку розпочався 05.02.2010, згідно частини 5 статті 261 ЦК України.

З даним позовом позивач звернувся до господарського суду - 01.12.2021.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За змістом 264 ЦК України вбачається, що переривання перебігу позовної давності відрізняється від зупинення перебігу позовної давності тим, що після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Переривання позовної давності означає анулювання строку, який сплив до моменту вчинення боржником передбачених законодавством дій щодо визнання боргу або іншого обов`язку (п. п. 101 та 102 постанови ВПВС від 29.06.21р. у справі №904/3405/19).

Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звірки розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість (п.50 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.01.2022 у cправі № 924/1263/19; п. 62 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.09.2021 у справі № 916/4644/15).

Як уже зазначалося, господарським судом встановлено, що продукцію (виріб) за договором №60/13-2006 від 23.05.2006 поставлено відповідачу/покупцю 25.01.2010, зобов`язання щодо оплати виникає в останнього протягом 10 днів після отримання покупцем відповідної партії виробів за умови отримання покупцем відповідної оплати від інозамовника.

Відповідач повинен був оплатити товар не пізніше 04.02.2010.

Перебіг позовної давності за вимогою про стягнення 575 000,00 грн у судовому порядку розпочався 05.02.2010 та закінчився 05.02.2013.

Водночас, 10.10.2013 позивач надіслав відповідачу (на дату претензії у відповідача відбулася зміна назви юридичної особи на - Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод") претензію за №170-1217 в якій просив прийняти товар та сплатити заборгованість за Договором №60/13-2006.

Відповідач у відповідь на претензію від 01.11.2013 за №2211 відмовився виконати її умови щодо прийняття товару у зв`язку із закінченням строку дії Договору №60/13-2006, водночас визнавши, що зобов`язання з оплати поставленого товару діє до повного виконання та буде виконане після отримання коштів з реалізації продукції (а.с. 38).

20.04.2017 позивач надіслав відповідачу претензію за №170-753 з вимогою про сплату заборгованості по відвантаженій та отриманій продукції на суму 575000,00грн (а.с. 41-42).

21.06.2018 позивач надіслав відповідачу претензію за №170-226 з вимогою про сплату заборгованості за Договором №60/13-2006 за відвантажені вироби в кількості 82 шт. на суму 575 000,00грн та зазначив, що залишилися не відвантаженими 18 шт. виробів (а.с. 39-40).

06.08.2018 відповідач у відповідь на претензію за №01-11/2314 вказав, що оскільки ним не отримано остаточного розрахунку від інозамовника після відвантаження виробів, зобов`язання по оплаті відповідно до п. 2.5.5 не виникли (а.с. 37).

Таким чином, перебіг позовної давності тривалістю у три роки для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу розпочався заново з 02.11.2013, враховуючи відповідь на претензію ДП "Житомирський бронетанковий завод" - 01.11.2013, в якій відповідач визнав наявну заборгованість за договором №60/13-2006 від 23.05.2006. Строк виконання зобов`язання згідно претензії від 10.10.2013 та відповіді на неї 01.11.2013 настав - 01.12.2013. Однак, відповідач у встановлений місячний строк не виконав вимоги претензії продавця щодо сплати заборгованості.

Згідно статті 264 ЦК України в даному випадку застосовується правило переривання строку позовної давності з моменту відповіді на претензію, а тому позич мав би звернутися з даним позов про стягнення з відповідача боргу за договором №60/13-2006 від 23.05.2006 - не пізніше 02.11.2016.

Судом першої інстанції помилково встановлено, що Акт звірки розрахунків за 2018 рік, який сторони підписали за весь рік, та у якому відповідач станом на 31.12.2018 визнав заборгованість за Договором №60/13-2006 від 23.05.2006 на суму 575 000,00 грн, став підставою для переривання строку позовної давності та початку його перебігу заново з 01.01.2019. Адже сам по собі Акт звірки розрахунків не може бути доказом наявності чи відсутності заборгованості, якщо відсутні первинні бухгалтерські документи. Колегія суддів зазначає, що не можна сказати, що неоплачений товар був саме на підставі накладної серії 01АК №184192 від 22.06.2007 на загальну суму 920000,00 грн (оригінал оглянуто в судовому засіданні 06.06.2022), товар за якою (OTS-20 у кількості 8 шт.) отримано представником відповідача Данилюк Ю.К. за довіреністю серії ЯНБ №556227 (оригінал оглянуто в судовому засіданні 06.06.2022).

Таким чином, висновок суду першої інстанції, що позов подано 06.12.2021 в межах строку позовної давності, не відповідає обставинами справи.

Згідно з положеннями вказаної норми у визначенні початку перебігу строку позовної давності має значення не лише встановлення, коли саме особа, яка звертається за захистом свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу, довідалася про порушення цього права або про особу, яка його порушила, а й коли ця особа об`єктивно могла дізнатися про порушення цього права або про особу, яка його порушила.

Крім того, поза увагою суду першої інстанції також залишилася та обставина, що податковим органом було здійснено планову документальну перевірку у 2019 році за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 та донараховано податку на прибуток в сумі 26032,5 тис.грн та застосовано штрафну санкцію. В ході перевірки також встановлено, що відповідачем занижено доходи від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначені за правилами бухгалтерського обліку, за рахунок не включення до їх складу простроченої кредиторської заборгованості всього в сумі 3979,0 тис. грн, в тому числі по взаємовідносинах з ДП НДІ Квант в сумі 1766,0 тис. грн.

Врахвоуючи вищевикладене та звернення позивача до суду з даним позовом 01.12.2021, апеляційний господарський прийшов до висновку, що позивачем порушено строки позовної давності при зверненні до суду за захистом свого порушеного права, відповідач заявив про сплив такого строку на право звернення до суду, відповідно у позові про стягнення з відповідача 575000,00 грн основного боргу за договором №60/13-2006 від слід відмовити позові через сплив позовної давності.

Позивачем не наведено обґрунтованих та підставних причин пропуску строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд, не повно з`ясував вказані обставини, що мають значення у даній справі, та дійшов помилкового висновку про задоволення заявлених ДП "Науково-дослідний інститут "Квант" позовних вимог про стягнення 575 000,00 грн основного боргу за Договором №60/13-2006.

Такі висновки суду першої інстанції, з урахуванням строків позовної давності, є передчасними та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції у даній справі обставини та докази на їх підтвердження, перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм права та відповідність рішення нормам процесуального права, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому підлягає скасуванню.

Згідно приписів ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин справи.

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" слід задоволити, а рішення Господарського суду Житомирської області від 19.04.2022 скасувати, прийняти нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 575 000,00 грн основного боргу.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на рішення Господарського суду Житомирської області від 06.06.2022 у справі №906/1306/21 задоволити.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 06.06.2022 у справі №906/1306/21 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Стягнути з Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант" (вул. Івана Федорова, 4, м. Київ, 03150, ) на користь Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (вул. Дружби Народів, 1, смт. Новогуйвинське, Житомирського району, Житомирської області, 12441, ) витрати по сплаті судовго збору за подання апеляційної скарги в розмірі 12 937,50 грн.

3. На виконання даної постанови Господарському суду Житомирської області від видати відповідний наказ.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5 Матеріали справи №906/1306/21 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "29" вересня 2022 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Дужич С.П.