ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2022 р. Справа№ 910/15088/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Попікової О.В.

Євсікова О.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (Укрсоюзсервіс)

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2021, повний текст складено 28.12.2021

у справі № 910/15088/21 (суддя Босий В.П.)

за позовом Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (Укрсоюзсервіс)

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву

про припинення договору оренди шляхом розірвання

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2021 року Український союз об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (Укрсоюзсервіс) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву (надалі РВ ФДМУ по м. Києву) про припинення договору оренди шляхом розірвання.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для припинення з 14.11.2018 шляхом розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №4161 від 29.12.2008 у зв`язку з тим, що об`єкт оренди за вказаним договором був захоплений сторонніми особами та вподальшому знищений.

Доводи та заперечення відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю з огляду на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів знищення орендованого майна з 14.11.2018, і вимога про припинення договору шляхом розірвання є такою, що не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що у даному випадку позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права f позивачем не надано належних та допустимих доказів знищення орендованого майна з 14.11.2018.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції:

- не надав належної оцінки поданим доказам, які за посиланням апелянта, підтверджують що він не мав можливості користуватися орендованим приміщення оскільки воно було знищено 14.11.2018 та стосовно цього факту було порушено кримінальну справу;

- суд не врахував, що підставою позову апелянт зазначив ст. 652 ЦК України, та вимагав розірвання договору у зв`язку із істотною зміною обставин, що є знищенням майна;

- не враховано вимоги ч. 2 ст. 291 ГК України, яка передбачає, що договір оренди припиняється, зокрема, у разі загибелі (знищення) об`єкта оренди та аналогічних положень ч.1 ст. 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»;

- не врахував положення пункту 10.6.3 укладеного між сторонами договору оренди, яким встановлено, що чинність цього договору припиняється у разі загибелі об`єкту оренди;

- суд не надав належної оцінки та не прийняв до розгляду висновок Комунального підприємства «Київське бюро технічної інвентаризації» та довідку НЖ-2020 № 1287 якими встановлено, що за результатами обстеження будівля, в який знаходилось орендоване приміщення відсутня, а на її місті збудована інша будівля.

Позиція позивача щодо апеляційної скарги.

Відповідач у поясненнях на апеляційну скаргу від 24.06.2022 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги а оскаржене рішення залишити без змін. Відповідач посилається на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2022 року, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/15088/21. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

28.04.2022 матеріали справи надійшли до апеляційного суду.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено воєнний стан в Україні, та продовжено строк дії воєнного стану в Україні (Указ Президента України № 133/2022 від 14.03.2022).

Наказом Північного апеляційного господарського суду № 1 від 03.03.2022 тимчасово до усунення обставин, які зумовили загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, в умовах воєнної агресії проти України зупинено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

Наказом Північного апеляційного господарського суду № 11 від 31.03.2022 відновлено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2022 поновлено Українському союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (Укрсоюзсервіс) пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі №910/15088/21. Відкрито апеляційне провадження, закінчено проведення підготовчих дій, повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 04.07.2022 о 15:00 год.

У судовому засіданні 04.07.2022 оголошено перерву до 03.08.2022 на 15:00 год.

У судовому засіданні 03.08.2022 дослідженого протокол судового засідання Господарського суду міста Києва від. 15.12.2021 та відтворено аудиозапись цього судового засідання. Оголошено перерву до 14.09.2021 на 15:00.

У судовому засіданні 14.09.2021 за результатами розгляду справи проголошено вступну та резолютивну частину Постанови.

Розгляд клопотань та заяв учасників справи.

08.02.2022 Український союз об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (Укрсоюзсервіс), разом з апеляційною скаргою подав клопотання про долучення доказів, в якому просив долучити до матеріалів справи Технічний звіт про проведення обстеження та встановлення технічного стану державного нерухомого майна - будівлі за літерою «А» по вул. Ямська, 72-А, м. Київ, а також копії договору № 63-21/10/ТЗ від 10.08.2021, копії листа ПП «БТІ та право» від 01.10.2021 № 83- ТЗ, та копії акта приймання-здачі робіт від 14.12.2021.

У заяви про поновлення строків на доручення доказів позивач зазначив, що не мав можливості подати ці докази в строк з поважних причин, оскільки фахівці ПП «БТІ та ПРАВО не мали доступу на територію для обстеження об`єкта оренди, а Технічний звіт було передано позивачу тільки 14.12.2021. Протокольною Ухвалою Північного апеляційного господарського суду у судовому засіданні 14.09.2022 причини неподання зазначених доказів були визнані поважними. На підставі ч. 3 ст. 269 ГПК України клопотання задоволено зазначені докази залучені до матеріалів справ

Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву 29.06.2022 подано Пояснення на апеляційну скаргу які залучені до матеріалів справи.

20.07.2022 Український союз об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (Укрсоюзсервіс) подав Відповідь на пояснення відповідача, які також залучені до матеріалів справи.

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу слід залиши без задоволення, а оскаржене рішення про відмову у позові без змін з підстав, зазначених у цій постанові.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

29.12.2008 між РВ ФДМУ по м. Києву (орендодавець) та Укрсоюзсервіс (орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №4161 (надалі «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно нежиле приміщення будівлі площею 66,90 кв.м, розміщене за адресою: м. Київ, вул. Ямська, 72-А, що перебуває на балансі Державного підприємства заводу «Побутмаш» (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31.08.2008 і становить 491 000,00 грн.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що майно передається в оренду з метою розміщення видавництва засобів масової інформації та видавничої продукції, що видаються українською мовою.

За змістом п. 2.1 Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Відповідно до п. 10.1 Договору цей договір укладено строком на 2 роки та 11 місяців, що діє з 29.12.2008 до 28.11.2011 включно.

29.11.2008 між сторонами був підписаний акт приймання-передавання орендованого майна за адресою: м. Київ, вул. Ямська, 72-А, відповідно до якого відповідач передав, а позивач прийняв в строкове платне користування об`єкт оренди.

Сторонами неодноразово вносилися зміни до Договору, в тому числі і в частині продовження строку його дії. Зокрема, 23.11.2017 було укладено договір №4161/03 про внесення змін до Договору, якими сторонами погоджено продовжити дію Договору на 2 роки та 11 місяців з 29.09.2017 по 29.08.2020.

Позивач вказує, що 14.11.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «ТІСО» незаконним способом захопило територію і 5 об`єктів нерухомого майна по АДРЕСА_1 , в тому числі і орендоване за Договором нерухоме майно.

Листом №01/1-95 від 16.11.2018 позивач повідомив відповідача про факт захоплення об`єкту оренди, і вподальшому неодноразово звертався з листами про неможливість використання ним як орендарем спірного приміщення.

Також позивач вказує, що в грудні 2018 об`єкт оренди був повністю знищений, у зв`язку з чим позивач звертався до Голосіївського управління поліції ГУ НП в м. Києві, яким були відкриті кримінальні провадження №0002027 та №0000335.

26.01.2021 позивач направив на адресу відповідача лист №01/1-18 від 26.01.2021, в якому просив відповідача підписати запропонований проект договору про припинення чинності Договору у зв`язку з загибеллю об`єкта оренди.

Мотиви і джерела права, з яких виходить апеляційний суд при прийнятті рішення.

Щодо підстав припинення Договору оренди з 14.11.2018 шляхом його розірвання колегія вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628, ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ст. 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

З змістом ч. 1 ст. 763, Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Орендоване за Договором майно є державним, а тому на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до п. 10.1 Договору цей договір укладено строком на 2 роки та 11 місяців, що діє з 29.12.2008 до 28.11.2011.

За змістом п. 10.4 Договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві, лише за наявності письмової згоди органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди в строк за місяць до закінчення його дії та укладення додаткового договору на продовження строку дії договору, який є невід`ємною частиною цього договору.

Сторонами неодноразово вносилися зміни до Договору, в тому числі і в частині продовження строку його дії. Зокрема, 23.11.2017 було укладено договір №4161/03 про внесення змін до Договору, якими сторонами погоджено продовжити дію Договору на 2 роки та 11 місяців з 29.09.2017 по 29.08.2020.

Таким чином дія договору припинилась 29.08.2020 у зв`язку із закінченням строку дії договору. Ці обставини сторони підтвердили у судовому засіданні.

Позивач вказує, що 14.11.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «ТІСО» незаконним способом захопило територію і 5 об`єктів нерухомого майна, у тому числі і орендоване за Договором нерухоме майно.

Також позивач вказує, що в грудні 2018 об`єкт оренди був повністю знищений, у зв`язку з чим позивач звертався до Голосіївського управління поліції ГУ НП в м. Києві, яким були відкриті кримінальні провадження №0002027 та №0000335.

Пунктом 10.6.3 Договору передбачено, що чинність цього договору припиняється внаслідок загибелі орендованого майна.

За змістом ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється, зокрема, у разі загибелі (знищення) об`єкта оренди. Аналогічні положення містяться і в Законі України «Про оренду державного та комунального майна».

На підставі вказаних приписів позивач просить суд припинити Договір шляхом його розірвання з 14.11.2018.

Підстави для зміни або розірвання договору визначені статтею 651 Цивільного кодексу України і за загальним правилом, викладеним в частині першій цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Про зміну або розірвання договору в порядку частини першої статті 651 Цивільного кодексу України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).

Разом з тим, законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.

Так, за частиною другою статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зміна умов договору (чи його розірвання) в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору у відповідності до пункту 2 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, тобто, способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося.

Іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку (крім істотного його порушення) відповідно до частини другої статті 651 Цивільного кодексу України є випадки, встановлені законом або договором, і настання таких випадків зумовлює право сторони ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.

Натомість статтею 188 Господарського кодексу України врегульовано порядок зміни розірвання господарських договорів, за яким сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (частини друга-четверта статті 188 ГК України).

Частинами другою та третьою статті 188 Господарського кодексу України встановлений порядок проведення сторонами договору переговорів щодо добровільної зміни чи розірвання договору. Частиною четвертою цієї статті визначено, заінтересована сторона може звернутися до суду, якщо виник спір.

Підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін у договір чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом є обставини, наведені у частині другій статті 651 Цивільного кодексу України, і ці обставини виникають в силу прямо наведених у цій нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах. Такі підстави та умови виникнення юридичного спору у правовідносинах є однаковими незалежно від їх суб`єктного складу (за участі фізичних чи юридичних осіб) та змісту правовідносин (цивільні чи господарські).

Право особи на звернення до суду для внесення змін у договір (чи його розірвання) у передбаченому законом випадку відповідає статті 16 Цивільного кодексу України, способам, передбаченим нею (зміна чи припинення правовідношення) та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач вказує, що на підставі п. 10.6.3 Договору його дія припинилась з 14.11.2018 у зв`язку з тим, що об`єкт оренди був захоплений та знищений сторонніми особами. В прохальній частині позовної заяви позивач просить суд припинити Договір з 14.11.2018 шляхом його розірвання.

Позивач також посилається на вимоги ст. 652 ЦК України, відповідно до якої у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладанні договору, договір може бути розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною.

Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. (Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 27.11.2018 у справі №905/2260/17)

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Колегія звертає увагу на те, що договір припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку дії договору 29.08.2020. Ці обставини сторони підтвердили у судовому засіданні. У той же час позов про припинення договору шляхом його розірвання у зв`язку із знищення предмету оренди подано позивачем після закінчення строку дії цього договору у вересні 2021. Таким чином позивач фактично просить розірвати договір оренди який припинив свою дію за закінченням строку його дії до подачі ним позову.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що встановлення юридичного факту припинення дії Договору внаслідок загибелі об`єкту оренди не може бути самостійним предметом спору в господарському судочинстві, а є обставиною, яку зацікавлена сторона може доводити під час розгляду справи на підставі відповідних доказів. Позовна вимога про розірвання Договору з 14.11.2018 також визнається судом такою, що не відповідає критеріям належності способу захисту порушеного права з огляду на те, що відповідно до ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відтак, якщо сторона звернулася до суду із позовом про розірвання договору та відповідний позов був задоволений судом, такий договір вважається розірваним з моменту набрання рішенням законної сили, а не з будь-якої іншої дати, зазначеної стороною в прохальній частині позовної заяви.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, тим, що з 14.11.2018 орендоване майно було захоплено та у подальшому знищено.

Матеріали справи свідчать про те, що метою подання цього позову є бажання позивача вирішити питання щодо заборгованості по орендній платі орендної плати за період з 14.11.2018 до закінчення строку дії договору 29.08.2020.

За змістом ч. 4 ст. 762 Цивільного кодексу України наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об`єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України.

Таким чином неможливість використання орендарем орендованого майна з незалежних від нього обставин, може бути підставою для зменшення або зміни розміру орендної плати, що сплачується ним на підставі відповідного договору.

Із матеріалів справи вбачається, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/6666/20 за позовом РВ ФДМУ по м. Києву до Укрсоюзсервіс про стягнення заборгованості з орендної плати за Договором.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що обставини можливості або неможливості користування позивачем орендованим нерухомим майном входить до предмету доказування у справі №910/6666/20, розгляд якої не завершений станом на момент ухвалення судом рішення у даній справі.

Колегія вважає безпідставним порушувати судове провадження тільки з однією метою - встановлення у судовому рішенні преюдиційних фактів для використання цього рішення у іншій судовій справі. (Преюдиційність - у процесуальному праві обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набравшим законної сили судовим рішенням у будь-якій іншій справі).

Колегія звертає увагу на те, що позивач не позбавлений права у відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень у судовій справи, у якій розглядаються вимоги про стягнення заборгованості по орендній платі, без порушення окремого судового провадження для встановленні таких фактів.

Зазначені обставини та правові висновки є підставою для відмови у позові у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту порушеного права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає необхідним звернути увагу на наступне.

Суд першої інстанції однією з підстав для відмови у позові зазначив те, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження як факту знищення орендованого за Договором нерухомого майна з 14.11.2018 (дати, з якою позивач пов`язує момент припинення дії Договору).

Колегія вважає що цей висновок слід виключити з підстав відмови у позові, оскільки встановлення зазначених обставин повинно здійснюватися у іншій судовій справі щодо стягнення заборгованості по орендній платі у (справа №910/6666/20). Враховуючи той факт, що підставою для відмови у позові є обранням позивачем неналежного способу захисту порушеного права, встановлення факту знищення орендованого за Договором нерухомого майна з 14.11.2018 не належить до переліку фактів, які підлягають встановленню в межах судової справи №910/15088/21.

Таким чином, враховуючі той факт, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі колегія відхиляє, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з підстав, зазначених у мотивувальній частині цієї постанові.

Судові витрати.

Відповідно до вимог статті 129 ГПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати покладаються на апелянта - Позивача у справі

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

Постановив:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі № 910/15088/21 залишити без змін з підстав, зазначених у мотивувальній частині цієї постанові.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписанго 22.09.2022.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.В. Попікова

О.О. Євсіков