ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2022 р. Справа№ 910/19995/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Владимиренко С.В.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників:

від позивача: Кононов М.В.

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного підприємства «Ремводпласт Плюс»

на рішення господарського суду міста Києва від 21.02.2022 (повний текст складено 21.02.2022)

у справі № 910/19995/21 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Кононова Михайла Вікторовича

до Приватного підприємства «Ремводпласт Плюс»

про стягнення 539 050,17 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В грудні 2021 року Фізична особа-підприємець Кононов Михайло Вікторович (далі по тексту - ФОП Кононов М.В.; позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Ремводпласт Плюс» (далі по тексту - ПП «Ремводпласт Плюс»; відповідач) про стягнення 539 050, 17 грн, з яких 491 324, 40 грн - основний борг, 34 884, 03 грн - інфляційні втрати та 12 841,74 грн три проценти річних, нараховані за період з 17.01.2021 по 30.11.2021.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору № 5 від 21.08.2020 в частині своєчасної оплати поставленого товару.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив невідповідність обсягу фактично поставленої продукції обсягу, який було відображено постачальником у видаткових накладних, водночас підтвердив залишок несплаченої суми заборгованості (491 324, 40 грн), а також вказав на помилковість розрахунків інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/19995/21 позов задоволено та стягнуто з ПП «Ремводпласт Плюс» на користь ФОП Кононова М.В. суму заборгованості у розмір 491 324 грн 40 коп, інфляційні втрати у розмірі 34 884 грн 03 коп., 3 % річних у розмірі 12 841 грн 74 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 085 грн 75 коп.

Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що заявлена позивачем сума заборгованості підтверджена наявними у матеріалах справи доказами в повному обсязі. В той же час, доказів оплати постановленого товару відповідач суду не надав. Розрахунки інфляційних втрат та трьох процентів річних є арифметично правильними.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів. Позиції інших учасників справи.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, ПП «Ремводпласт Плюс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить його скасувати і направити справу для розгляду до господарського суду Київської області за належною підсудністю

Підставами для скасування судового рішення скаржник зазначає: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності) (п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 277, ч. 1 ст. 279 ГПК України).

Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на те, що справу розглянуто з порушенням встановленої підсудності, оскільки на момент подання позову підприємство відповідача було зареєстровано за адресою у Київській області. Відповідач також послався на те, що судом при розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних не враховано умови укладеного між сторонами договору, у зв`язку з чим невірно встановлено кількість днів прострочення.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду - без змін, посилаючись при цьому на невиконання відповідачем договору в частині оплати поставленого товару.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2022 апеляційну скаргу ПП «Ремводпласт Плюс» у справі №910/19995/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Владимиренко С.В., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2022 витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи №910/19995/21 та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПП «Ремводпласт Плюс» на рішення господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі № 910/19995/21 до надходження матеріалів з суду першої інстанції.

06.07.2022 матеріали справи № 910/19995/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 за клопотанням ПП «Ремводпласт Плюс» поновлено строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі № 910/19995/21, відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду на 17.08.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2022 за клопотанням позивача, призначений на 17.08.2022 розгляд справи, постановлено здійснювати в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2022 розгляд справи, за клопотанням відповідача, відкладено на 14.09.2022.

В судовому засіданні 14.09.2022 взяв участь позивач (в режимі відеоконференції), заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити, а оскаржене судове рішення залишити без змін.

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляд справи. Процесуальні документи надсилалися відповідачу в електронній формі в його електронний кабінет.

14.09.2022 від представника відповідача - адвоката Панкова Д.В. на електронну пошту суду надійшла заява про відкладення розгляду справи. Колегія суддів не приймає та не розглядає дану заяву, оскільки вона не скріплена електронним цифровим підписом, тобто оформлена з порушенням вимог Законів України "Про електронні довірчі послуги", "Про електронні документи та електронний документообіг".

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договору від 21.08.2020 № 5, укладеного між ПП «Ремводопласт Плюс» та ФОП Кононовим М.В., останній взяв на себе зобов`язання поставити відповідачу як покупцю щебнієво-пісчану суміш, щебінь шлаковий, щебенево-піщаний відсів, а покупець - прийняти та оплатити поставлену продукцію.

Згідно з п.2.2 договору поставка продукції здійснюється на умовах EXW (згідно з міжнародними правилами тлумачення торгових термінів, «Інкотермс» в редакції 2010) на склад постачальника за адресою: м. Курахово, Промзона, 70, із завантаженням в транспортних засіб покупця силами та за рахунок постачальника.

Пунктом 4.3.2. передбачено зобов`язання покупця своєчасно та у повному обсязі одержати та сплатити вартість продукції за цим договором, дотримуючись умов п.п.3.2. даного договору.

За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

На виконання умов договору ФОП Кононов М.В. поставив відповідачу продукцію на загальну суму 684 213, 60 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи підписаними обома сторонами видатковими накладними: №7/3 від 21.08.2020 на суму 192889,20 грн; №31 від 22.09.2020 на суму 36 276,30 грн; №33 від 25.09.2020 на суму 42 820,80 грн; №36 від 28.09.2020 на суму 36 276,30 грн; №№ 37 від 30.09.2020 на суму 42 820,80 грн; №45 від 16.10.2020 на суму 59 103,90 грн; №47 від 16.10.2020 на суму 55315,20 грн; №48 від 21.10.2020 на суму 28 367,40 грн; №46 від 26.10.2020 на суму 57 691,20 грн; №49 від 26.10.2020 на суму 22863,30 грн; №50 від 29.10.2020 на суму 41 366,40 грн; №59 від 09.11.2020 на суму 9 935,10 грн; №60 від 11.11.2020 на суму 13 551,60 грн; №63 від 16.11.2020 на суму 13 146,60 грн; №67 від 23.11.2020 на суму 10 811,40 грн; №68 від 25.11.2020 на суму 12 048,30 грн; №81 від 17.12.2020 на суму 8 929,80 грн.

Відповідач, в свою чергу, розрахувався з позивачем частково, про що свідчать платіжні доручення № 7641 від 15.10.2020 на суму 83222,88 грн; №8303 від 30.12.2020 на суму 106 666, 32 грн; № 8311 від 04.01.2021 на суму 3 000 грн., у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 491 324,40 грн.

12.07.2022 позивач пред`явив відповідачу претензію щодо сплати заборгованості за поставку товару в розмірі 491 324, 40 грн, яка залишена відповідачем без задоволення.

Вищевказані обставини стали підставою для звернення ФОП Кононовим М.В. з позовом у даній справі, у якому, окрім суми основної заборгованості, він просив також стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 34 884,03 грн та 3 % річних у розмірі 12 841,74 грн (підсудність ч. 2 ст. 31 ГПК).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з наданого відповідачем витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу - зміна місцезнаходження юридичної особи була здійснена 28.12.2021.

З позовом у даній справі ФОП Кононов М.В. звернувся 30.11.2021.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на момент звернення з позовом у даній справі відповідач мав наступну юридичну адресу: вул. Іоанна Павла ІІ, 3, м. Київ, 01042, а відтак, позивач обґрунтовано звернувся з позовом у даній справі до господарського суду міста Києва за встановленою підсудністю.

Згідно з ч. 2 ст. 31 ГПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

З огляду на вищезазначене, господарським судом міста Києва правомірно прийнято до розгляду та розглянуто по суті спір у даній справі з дотриманням правил територіальної підсудності.

Згідно із ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В силу ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.ч. 1, 7 ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу приписів ст. 712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або у інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено суму заборгованості в розмірі 491 324,40 грн, яка також не заперечується відповідачем.

Разом з тим, відповідач посилається на те, що судом необґрунтовано встановлено період прострочення сплати боргу, оскільки не враховано п. 3.3. договору, яким, зокрема, передбачено, що покупець має право призупинити оплату товару на суму, яка дорівнює сумі ПДВ, визначеній у податковій накладній, яку не зареєстровано або несвоєчасно зареєстровано продавцем. З огляду на те, що остання дата прийняття рішення ДПС про реєстрацію податкової накладної становить 04.03.2021, відтак, на думку скаржника, саме з цієї дати і слід рахувати період прострочення для нарахування інфляційних втрат та 3 % річних.

Апеляційний господарський суд вважає, що місцевим господарським судом в даному випадку вірно встановлено, що визначальними для встановлення строку оплати продукції є положення п. 3.2 договору, згідно із яким оплата з поставлену продукцію здійснюється замовником безготівковими платежами на поточний рахунок постачальника на підставі отриманого рахунка-фактури не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати його отримання покупцем - це 16.01.2021.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В той же час, пунктом 3.3 договору, на який посилається відповідач, покупцю надано право призупинити оплату на суму, яка дорівнює суми ПДВ, а не всю суму вартості поставленої продукції. При цьому доказів, що відповідач реалізував це право, саме у визначеному згаданим пунктом договору порядку, в матеріалах справи не міститься, оскільки не сплачені відповідачем суми не відповідають зазначеним критеріям.

За приписами статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на викладене правомірним є висновок суду про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних у заявленому до стягнення розмірі та періоді.

Враховуючи наведені положення законодавства і встановлені обставини, та зважаючи, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено підстав для задоволення позовних вимог із заявлених мотивів, судова колегія вважає, що підстави апеляційного оскарження викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи, що є підставою для відмови у її задоволенні.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до вимог статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту 1 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, встановивши, що відповідні доводи щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати.

Згідно із статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини четвертої статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, суд вирішує питання про відшкодування або оплату судових витрат на користь сторони у разі повного чи часткового задоволення її вимог.

З огляду на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Ремводпласт Плюс» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/19995/21 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне підприємство «Ремводпласт Плюс».

Поновити дію рішення господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі № 910/19995/21.

Матеріали справи № 910/19995/21 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 26.09.2022 (у зв`язку з перебуванням суддів Ходаківської І.П. та Демидової А.М. у відпустці з 19.09.2022 по 21.09.2022).

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді С.В. Владимиренко

А.М. Демидова