Справа № 909/773/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

27.09.2022 м. Івано-Франківськ

Суддя Господарського суду Івано-Франківської області Л.М. Неверовська, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Рома" від 19.09.2022 (вх.№12873/22 від 23.09.2022) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення грошової заборгованості з фізичної особи-підприємця Шир Світлани Василівни в сумі 3872,71 грн, з яких 3866,67 грн сума бору, 6,04 грн 3 % річних,

встановив: до Господарського суду Івано-Франківської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Рома" від 19.09.2022 (вх.№12873/22 від 23.09.2022) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення грошової заборгованості з фізичної особи-підприємця Шир Світлани Василівни в сумі 3872,71 грн, з яких 3866,67 грн сума бору, 6,04 грн 3 % річних.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Рома" від 19.09.2022 (вх.№12873/22 від 23.09.2022) разом з доданими до неї документами, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу судового наказу, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 12 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, зокрема в порядку наказного провадження.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, визначені ГПК України.

Так, підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями розділу ІІ ГПК України.

Частиною 1 статті 147 ГПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 147 ГПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

За частиною 1 статті 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 3 частини 3 статті 150 ГПК України встановлено, що до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного у письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Як зазначає заявник та вбачається з матеріалів заяви, фізичній особі-підприємцю Шир Світлані Василівні Товариством з обмеженою відповідальністю "Рома" для тимчасового використання була передано холодильник Medium ХШВ-400 одно Живчик (65526), вартістю 3866,67 грн, що підтверджується видатковою накладною №267680 від 29.10.2019.

Таким чином, в порушення ч. 1 ст. 148 ГПК України дана вимога заявлена не за договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно, також, заявником до суду не надано, у якості доказу, договору в письмовій (в тому числі електронній) формі, укладеного між заявником та боржником на підставі якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Рома" передало у тимчасове використання холодильник фізичній особі-підприємцю Шир Світлані Василівні.

В силу приписів ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 статті 184 Господарського кодексу України унормовано, що укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

Господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ст. 181 ГК України).

За приписами ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що судовий наказ може бути виданий за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, виключно у формі єдиного документа.

Надана заявником видаткова накладна, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним документом, який підтверджує факт здійснення господарської операції, та не може вважатись договором у розумінні ст. 148, 150 ГПК України.

Згідно п. 1, 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суд відмовляє у видачі судового наказу, в тому числі, коли заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу; заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

За наведених обставин, суд відмовляє у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рома".

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 153 ГПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись статтями 147, 148, 152, 153, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ухвалив:

відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Рома" у видачі судового наказу за вимогою про стягнення грошової заборгованості з фізичної особи-підприємця Шир Світлани Василівни в сумі 3872,71 грн, з яких 3866,67 грн сума бору, 6,04 грн 3 % річних.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню окремо від рішення суду в строк та порядку, встановленому статтями 256, 257 ГПК України.

Суддя Л.М. Неверовська