ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/61/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Разюк Г.П.

секретар судового засідання, за дорученням головуючого судді Іванов І.В.

за участю представників учасників справи:

від Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство", м. Ізмаїл, Одеська область - Тодорашко А.В. на умовах самопредставництва;

від Приватного акціонерного товариства "Дунайсудноремонт", смт. Суворове, Ізмаїльський район, Одеська область - Селіванов С.А. за ордером;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство", м.Ізмаїл, Одеська область

на рішення Господарського суду Одеської області від 14.07.2022 року, м. Одеса, суддя Бездоля Д.О. повний текст рішення складено та підписано 25.07.2022 року

у справі №916/61/22

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство", м.Ізмаїл, Одеська область

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Дунайсудноремонт", смт. Суворове, Ізмаїльський район, Одеська область

про визнання одностороннього правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У січні 2022 року Приватне акціонерне товариство "Українське Дунайське Пароплавство", м. Ізмаїл, Одеська область звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Дунайсудноремонт", смт. Суворове, Ізмаїльський район, Одеська область, в якій просило суд визнати недійсним односторонній правочин у вигляді заяви відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог від 25.10.2021 за вих. № 419; відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заява Приватного акціонерного товариства "Дунайсудноремонт", смт. Суворове, Ізмаїльський район, Одеська область про зарахування зустрічних однорідних вимог від 25.10.2021 року за вих. №491, як односторонній правочин, не відповідає нормам діючого законодавства, враховуючи наявність спору між сторонами щодо боргу, яка зарахована відповідачем у односторонньому порядку.

Крім того, позивач у позовній заяві заперечує щодо наявності у нього заборгованості перед відповідачем у розмірі 291726 грн., оскільки цей факт відповідачем по справі не підтверджено жодними належними та допустимими доказами по справі.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.07.2022 року у справі №916/61/22 (суддя Бездоля Д.О.) у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство", м. Ізмаїл, Одеська область до Приватного акціонерного товариства "Дунайсудноремонт", смт. Суворове, Ізмаїльський район, Одеська область про визнання недійсним одностороннього правочину відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що здійснивши оцінку доводів позивача на предмет їх аргументованості та підтвердження доказами, суд дійшов висновку про те, що право на притримання результату роботи, устаткування та іншого майна замовника, що є у підрядника, прямо передбачено законом, а також обов`язок позивача з оплати вартості витрат на підставі окремо виставленого рахунку, які пов`язані з перебуванням судна на заводі відповідача та не пов`язані з виконанням ремонтних робіт, сторони на власний розсуд погодили у договорі, з огляду на що обставини, які позивач визначив підставою позову, не знайшли свого підтвердження під час вирішення спору судом.

При цьому суд звернув увагу, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про заперечення позивача протягом періоду з 18.11.2019 року по 18.02.2020 року щодо утримання судна на платній основі в акваторії заводу до повного погашення заборгованості, а також щодо самої вартості послуг зі стоянки судна, яка вказана в акті виконаних робіт, зведеному кошторисі та рахунку відповідача, оскільки позивачем поданий лише лист відповідача від 12.11.2019 року №756, проте не надана відповідь позивача на цей лист чи будь-яке інше непогодження позивачем з діями відповідача у спірних правовідносинах до отримання акту від 18.02.2020 року №004 та супутніх документів. Натомість, відповідачем подано платіжне доручення про сплату позивачем вартості послуг з передачі електроенергії за 18.02.2020 під № LGF185.

Крім того, суд першої інстанції, відмовляючи Приватному акціонерному товариству "Українське Дунайське Пароплавство", м. Ізмаїл, Одеська область у задоволенні позову, послався на правову позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду, викладену у постанові від 22.01.2021 року у справі №910/11116/19.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Приватне акціонерне товариство "Українське Дунайське Пароплавство", м. Ізмаїл, Одеська область з рішенням суду першої інстанції не погодилося, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просило суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 14.07.2022 року у справі №916/61/22 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство", м. Ізмаїл, Одеська область до Приватного акціонерного товариства "Дунайсудноремонт", смт. Суворове, Ізмаїльський район, Одеська область про визнання недійсним одностороннього правочину у вигляді заяви Приватного акціонерного товариства "Дунайсудноремонт", смт. Суворове, Ізмаїльський район, Одеська область про зарахування зустрічних однорідних вимог від 25.10.2021 року №419 задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що встановлення судом першої інстанції наявності заборгованості позивача перед відповідачем у розмірі 291726 грн. є недоведеним, проте суд першої інстанції помилково визнав таку обставину обґрунтованою.

Проте, як вказав позивач, договором підряду не передбачено право відповідача на утримання судна після ремонту до погашення заборгованості та не передбачено для замовника такої послуги, як «використання причальної стінки» з визначенням грошової вартості таких послуг, при цьому, нарахування відповідачем будь-яких послуг та зобов`язань з їх сплати за період навмисного затримання судна, а саме, за післяремонтний період, є безпідставними.

Крім того, скаржник зазначає, що надані відповідачем до заяви про зарахування однорідних вимог документи жодним чином не свідчать про факт надання послуг по стоянці т/х «Механік Синилов», а також не підтверджують розмір зобов`язання та умови його виконання.

Відтак, апелянт вважає, що виконавчий кошторис стоянки т/х «Механік Синилов» в акваторії ПрАТ «ДСР» з 18.11.2019 року по 18.02.2020 року, акт №004 вiд 18.02.2020 року виконаних робiт по стоянці в перiод з 18.11.2019 року по 18.02.2020 року т/х «Механик Синилов» не є належними доказами, на пiдставi яких можна встановити обставини, якi входять в предмет доказування, та необґрунтовано взятi судом першої iнстанцiї до уваги при винесеннi рішення.

Щодо cпipнocтi суми, заявленої в заявi про зарахування зустрiчних однорiдних вимог, скаржник зазначив, що у даній справі відповідачем обставини щодо надання послуг по стоянцi т/х "Механик Синилов" в акваторії заводу ПрАТ "ДСР" та наявностi заборгованостi не доведені, а тому нарахована відповідачем сума заборгованості не підлягає зарахуванню в якості зустрічних однорідних вимог.

Крім того, як вказує скаржник, на момент подачі позовної заяви по цiй справi мiж сторонами iснував предмет спору по іншій справi №916/2053/21 щодо спiрної суми залiку та існує по теперiшнiй час, оскільки рiшення не набрало чинностi, а також спiрнiсть зазначеної суми наголошується в позовнiй заяві апелянтом по цiй справi як пiдстава позову, тому висновки суду першої iнстанцiї про те, що спiрнiсть i строки суми зарахування не є пiдставою позову, є безпiдставними та хибними.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.08.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство", м. Ізмаїл, Одеська область на рішення Господарського суду Одеської області від 14.07.2022 року у справі №916/61/22, справу призначено до судового розгляду.

Приватне акціонерне товариство "Дунайсудноремонт", смт. Суворове, Ізмаїльський район, Одеська область своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалось, відзив на апеляційну скаргу, в строк, визначений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження у справі, не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції, представник скаржника підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги, викладені письмово. Просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасувати.

Представник відповідача усно заперечував щодо вимог апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції залишити їх без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство", м. Ізмаїл, Одеська область потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 14.07.2022 року у справі №916/61/22 потребує скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

26.06.2019 року між Приватним акціонерним товариством "Українське Дунайське Пароплавство", м. Ізмаїл, Одеська область (замовник) та Приватним акціонерним товариством "Дунайсудноремонт", смт. Суворове, Ізмаїльський район, Одеська область (виконавець) було укладено договір на виконання ремонтних робіт №394 ТС, згідно умов п.1.1. якого замовник передає, а виконавець приймає на себе зобов`язання з виконання робіт по ремонту т/х «Механик Синилов» (далі - судно) на території заводу виконавця.

За вказаним пунктом, замовник, зокрема, зобов`язується подати судно на завод виконавця в строки, узгоджені сторонами, прийняти та оплатити роботу, виконану виконавцем згідно з договором і, у разі виявлення допущених у роботі відхилень від договору або невідповідностей, заявити про них виконавцю.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що якщо в процесі ремонту на вимогу Регістра судноплавства України з`явиться необхідність у виконанні додаткових робіт, не передбачених ремонтною відомістю, то обсяг додаткових робіт повинен бути погоджений замовником з виконавцем і оформлений відповідним доповненням до договору.

Згідно із п. 1.4.1 термін виконання робіт встановлюється в кількості 30 календарних днів від дати початку ремонтних робіт. До встановленого терміну повинні бути повністю закінчені всі ремонтні роботи, проведені випробування, усунуті всі виявлені під час випробувань дефекти і недоліки в відремонтованих виконавцем деталях. Приймання судна в ремонт оформлюється «Актом приймання судна в ремонт» і дата цього акта вважається датою початку робіт (п. 1.4.2 договору).

Відповідно до пп. 1.4.3. договору датою закінчення ремонту судна вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін «акту приймання виконаних робіт» та «акту виходу судна з ремонту».

За умовами пп. 2.1.1 договору, вартість ремонту становить 2544500 грн. В ціну вартості робіт включаються також витрати, пов`язані з перебуванням судна на заводі виконавця, буксируванням, докуванням суден, приймально-здавальними випробуваннями, включаючи інші витрати і збори; витрати, пов`язані із забезпеченням збереження судна, отриманням експортної чи іншої ліцензії та прийманням судна РСУ.

За вимогами п. 2.1.2 витрати, пов`язані з перебуванням судна на заводі виконавця (вартість електроенергії, води, інші витрати, в разі їх виникнення, не пов`язані з виконанням ремонтних робіт) оплачуються замовником окремо згідно з виставленими рахунками виконавця.

У разі виникнення необхідності проведення додаткових робіт їх вартість узгоджується і оформляється відповідними доповненнями до договору (п. 2.1.3 договору).

Пунктом 2.2 договору визначено, що остаточний розрахунок, за вирахуванням сплачених замовником платежів, здійснюється протягом 3 (трьох) банківських днів з дня отримання замовником від виконавця оригіналу належним чином оформленого рахунку та за умови наявності підписаних сторонами актів здачі приймання наданих послуг, Виконавчої ремонтної відомості (які видаються замовнику в день підписання акту приймання судна з ремонту). Виконавець надає належним чином оформлені наступні документи: рахунки виконавця, Акт приймання судна в ремонт, Акт приймання виконаних робіт, Акт приймання судна з ремонту, Виконавчу ремонтну відомість із зазначенням ціни по кожній позиції, Акти дефекацій, карти вимірів, Акти ВТК по виконаним роботам.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що після виконання всього комплексу ремонтних робіт по судну, виконання всіх необхідних випробувань і усунення виявлених в ході випробувань дефектів і недоліків, оформлюється акт приймання виконаних робіт.

Відповідно до п. 8.1. договору термін його дії встановлюється з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2019 року, але в будь-якому випадку до повного виконання всіх умов договору.

Додатком №1 до договору сторони погодили попередню ремонтну відомість т/х «Механик Синилов» на загальну суму 2544500 грн.

Вказані договір та додаток №1 до нього підписано сторонами та скріплено їх печатками в добровільному порядку, без застережень та зауважень.

На виконання вказаного вище договору, 12.11.2019 року між позивачем та відповідачем було підписано акт виконаних робіт №003, за яким залишкова вартість ремонтних робіт у відповідності до Виконавчої відомості складає 2742000 грн. 53 коп.

Вказаний акт підписано уповноваженими представниками сторін, начальником технічної служби ПрАТ «УДП», суперінтедантом ТС, капітаном т/х «Механік Синилов» та старшим механіком т/х «Механік Синилов» без заперечень та зауважень.

В цей же день, 12.11.2019 року між вказаними раніше особами було також підписано Акт приймання судна з ремонту №002, за яким визначено, що виконавцем виконані, а замовником прийняті роботи у відповідності до технічної документації та умов контакту.

12.11.2019 року відповідач звернувся до позивача з листом №756, в якому просив здійснити оплату вартості виконаних робіт, а також наголосив, що судно продовжує перебувати в акваторії відповідача до повного погашення заборгованості позивачем. При цьому відповідач попередив, що всі витрати, пов`язані зі стоянкою судна, будуть враховані в окремій відомості за додатковою угодою або внесені у виконавчу ремонтну відомість т/х «Запорожье».

Також у матеріалах справи наявні виконавчий кошторис стоянки т/х «Механик Синилов» в акваторії ПрАТ «Дунайсудноремонт» з 18.11.2019 року по 18.02.2020 року на суму 291726 грн.; акт виконаних робіт по стоянці т/х «Механик Синилов» у період з 18.11.2019 року по 18.02.2020 року, за яким кінцева вартість сервісних послуг у відповідності до Виконавчої відомості складає 291726 грн.; рахунок на оплату від 18.02.2020 року №12 для здійснення оплати вартості послуг на суму 291726 грн.

Копії вказаних документів містять підпис та печатку відповідача, проте, з боку позивача жодним чином не підписані. Про отримання вказаних вище документів позивачем свідчить лист позивача від 31.07.2020 року № ЮС-721, за яким останній повернув їх відповідачу без виконання. У вказаному вище листі від 31.07.2020 №ЮС-721 позивач заперечив щодо здійснених відповідачем нарахувань з підстави того, що умовами договору на виконання ремонтних робіт від 26.06.2019 року №394 не передбачено правових підстав для утримання ПрАТ «Дунайсудноремонт» судна в акваторії заводу до погашення заборгованості по ремонту судна. З урахуванням цієї позиції позивачем було повернуто відповідачу вищевказані кошторис, акт та рахунок без розгляду.

У подальшому, відповідач направив позивачу спірну заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 25.10.2021 року №419, в якій зазначив, що після приймання робіт, судно т/х «Механік Синилов» залишилось в акваторії ПрАТ«Дунайсудноремонт», споживаючи при цьому послугу з використання причальної стінки, на підставі чого відповідач склав акт виконаних робіт №004 від 18.02.2020 року по стоянці за період з 18.11.2019 року по 18.02.2020 року на суму 921 726 грн., виконавчий кошторис та рахунок на оплату вказаної вище суми. Відповідач у цій заяві також зазначив, що позивач мав сплатити вказаний рахунок до 24.07.2020 року, проте, станом на сьогоднішній день, вартість отриманих послуг не сплатив.

До того ж, у 2019 році на виконання листа - заявки відповідача №431 від 06.06.2019 року, позивачем було виконано водолазні роботи на суму 79558 грн. 80 коп., які відповідачем не було сплачено позивачу на час подання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, у зв`язку із чим відповідач просив позивача вважати зарахованими 79558 грн. 80 коп., як зустрічні однорідні вимоги, в погашення заборгованості Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство", м. Ізмаїл, Одеська область перед Приватним акціонерним товариством «Дунайсудноремонт», із зарахуванням яких борг позивача перед відповідачем становить 212167 грн. 20 коп.

01.11.2021 року позивачем були направлені відповідачу заперечення на вищевказану заяву, які ґрунтуються на тому, що договором не передбачено право Приватного акціонерного товариства «Дунайсудноремонт» на утримання судна після ремонту до погашення заборгованості та договором взагалі не передбачено такої послуги, як використання причальної стінки, а тому нарахування вартості послуг за період навмисного затримання судна є необґрунтованим. При цьому позивач звернув увагу, що отримані від відповідача кошторис, акт та рахунок були повернуті останньому без розгляду. У вказаних запереченнях позивач також наголосив на необхідності погашення відповідачем заборгованості перед Приватним акціонерним товариством «УДП» за виконані останнім водолазні роботи у загальному розмірі 79558 грн. 80 коп., що стягуються по справі №916/2053/21.

У матеріалах справи відсутні докази щодо здійснення позивачем оплати вартості простою судна т/х «Механик Синилов» в акваторії відповідача у період з 18.11.2019 року по 18.02.2020 року в розмірі 291726 грн., крім наявного у матеріалах справи платіжного доручення від 18.02.2020 року № LGF185 на суму 21813 грн. 96 коп., яке свідчить про те, що позивачем були оплачені послуги з передачі електроенергії на вказане судно.

Також колегією суддів було встановлено, що відповідач раніше звертався до Господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення цих коштів, проте, ухвалою суду від 14.05.2020 року у справі №916/562/20 позов Приватного акціонерного товариства «Дунайсудноремонт» було залишено без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України, з підстав неявки представника останнього в засідання суду.

З огляду на відсутність безспірності вимог, зарахування яких оформлене заявою відповідача від 25.10.2021 року №419 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог у розмірі 79558 грн. 80 коп., позивач вважає порушеним своє право на грошові кошти, які є предметом зарахування, а також заперечує щодо наявності у нього заборгованості за надані відповідачем послуги під час примусового простою судна у розмірі 212167 грн. 20 коп., у зв`язку із чим вважає, що односторонній правочин, вчинений відповідачем, є недійсним, що і стало підставою звернення до суду із даним позовом.

Предметом спору у даній справі є встановлення обставин, які підтверджують наявність або відсутність підстав для визнання спірного одностороннього правочину у вигляді заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог недійсним.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви прийняття аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст. 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені висновки висвітлені в абзаці 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003.

Згідно із ч. 1-3 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Згідно з ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у ст. 601 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За змістом ч. 5 ст. 202 Цивільного кодексу України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Відтак, у даному випадку, спірна заява відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог за своєю правовою природою є одностороннім правочином, направленим на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі в частині заборгованості однієї сторони перед іншою у розмірі 79558 грн. 80 коп.

Верховний Суд у постанові від 07.09.2022 року у справі №904/4895/21 зауважив, що під час вирішення справ щодо зарахування однорідних зустрічних вимог необхідно зазначати, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (ст. 601 Цивільного кодексу України): - бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); - бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому, правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); - строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог можливе на будь-якій стадії розвитку відносин сторін, у тому числі й на стадії виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що потрібно розмежовувати зарахування та заяву про зарахування, оскільки, сама по собі наявність зустрічних однорідних вимог не призводить до їх зарахування, і, відповідно не припиняє зобов`язання, для цього (припинення зобов`язання) необхідна наявність заяви про зарахування зустрічних вимог хоча б однієї із сторін.

Заява однієї із сторін про зарахування зустрічних вимог для досягнення бажаного правового ефекту не потребує відповіді з боку адресата, а потребує лише сприйняття заяви останнім. Наслідком подання заяви про зарахування зустрічних вимог, за наявності передбачених умов для зарахування, є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково.

Отже, у разі несприйняття адресатом заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, учасники правовідносин мають можливість звернутися за судовим захистом, подавши позов про визнання такого правочину недійсним або визнання зобов`язань такими, що припинилися у зв`язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегією суддів встановлено, що позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання спірної заяви недійсною, зазначає про те, що визначена відповідачем заборгованість Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство", м. Ізмаїл, Одеська область є спірною, оскільки останній вважає відсутньою у нього заборгованість перед відповідачем за надані послуги в період навмисного затримання судна.

Таким чином, у даному випадку, наявне несприйняття позивачем заяви Приватного акціонерного товариства "Дунайсудноремонт", смт. Суворове, Ізмаїльський район, Одеська область про зарахування зустрічних однорідних вимог від 25.10.2021 року №419.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами по справі існували договірні відносини у галузі підряду, про що свідчить наявна у матеріалах копія договору на виконання ремонтних робіт №394 ТС від 26.06.2019 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Українське Дунайське Пароплавство", м. Ізмаїл, Одеська область (замовник) та Приватним акціонерним товариством "Дунайсудноремонт", смт. Суворове, Ізмаїльський район, Одеська область (виконавець), згідно умов п.1.1. якого замовник передає, а виконавець приймає на себе зобов`язання з виконання робіт по ремонту т/х «Механик Синилов» (далі - судно) на території заводу виконавця. 12.11.2019 року між позивачем та відповідачем було підписано акт виконаних робіт №003 та акт приймання судна з ремонту №002, за яким визначено, що виконавцем виконані, а замовником прийняті роботи у відповідності до технічної документації та умов контакту.

Приватне акціонерне товариство "Дунайсудноремонт", смт. Суворове, Ізмаїльський район, Одеська область вважає, що Приватним акціонерним товариством "Українське Дунайське Пароплавство", м. Ізмаїл, Одеська область, несвоєчасно було здійснено оплату за договором про надання послуг під час притримання судна до повної оплати за договором, у зв`язку із чим у останнього виникла заборгованість за надані відповідачем послуги під час простою судна у розмірі 291726 грн., яка підлягає частковому припиненню шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у розмірі 79558 грн. 80 коп., про що позивачу надіслано відповідну заяву від 25.10.2021 року №419.

В свою чергу, Приватне акціонерне товариство "Українське Дунайське Пароплавство", м.Ізмаїл, Одеська область не визнало наявність зобов`язання перед Приватним акціонерним товариством "Дунайсудноремонт", смт. Суворове, Ізмаїльський район, Одеська область у розмірі 291726 грн., про що свідчить наявний у матеріалах лист від 01.11.2021 року, у якому позивачем були направлені відповідачу заперечення на вищевказану заяву, які ґрунтуються на тому, що договором про надання послуг не передбачено право Приватного акціонерного товариства «Дунайсудноремонт» на утримання судна після ремонту до погашення заборгованості та договором взагалі не передбачено такої послуги, як використання причальної стінки, а тому, нарахування вартості послуг за період навмисного затримання судна є необґрунтованим. При цьому, позивач звернув увагу, що отримані від відповідача кошторис, акт та рахунок були повернуті останньому без розгляду. У вказаних запереченнях позивач також наголосив на необхідності погашення відповідачем заборгованості перед Приватним акціонерним товариством «УДП» за виконані останнім водолазні роботи у загальному розмірі 79558 грн. 80 коп., що є предметом розгляду справи №916/2053/21.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем у даній справі ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не доведено належними та допустимими доказами по справі безспірне обґрунтування нарахованих ним сум, які включені до заліку, зокрема, виникнення у позивача заборгованості за надані відповідачем послуги за договором про виконання ремонтних робіт від 26.06.2019 року. Навпаки, саме позивач по справі надав суду копії виконавчого кошторису, акту виконаних робіт по стоянці судна за період з 18.11.2019 року по 18.02.2020 року, рахунку на оплату від 18.02.2020 року №12, які були повернуті відповідачу без розгляду, про що свідчать додатки до листа від 01.11.2021 року та які не погоджені, не підписані уповноваженою особою позивача, оскільки останній вважає такі документи такими, що не породжують для нього жодних правових наслідків, бо це не передбачено умовами договору про виконання ремонтних робіт.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні послався на правову позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду викладену у постанові від 22.01.2021 року у справі №910/11116/19, яка на його думку є правозастосовною у даному випадку.

З цього приводу колегія суддів наголошує наступне.

Так, у постанові від 22.01.2021 року у справі № 910/11116/19 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду уточнив раніше викладені висновки щодо безспірності вимог, які зараховуються, наступним чином.

Безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

За дотримання умов, передбачених статтею 601 Цивільного кодексу України, та відсутності заборон, передбачених ст. 602 Цивільного кодексу України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

Наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника.

Наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення.

Щодо правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 року у справі № 910/11116/19, Верховний Суд у постанові від 01.09.2022 року у справі №904/5326/19 вказав, що зазначене рішення (пункт 31) містить, зокрема, правовий висновок про те, що умова щодо безспірності вимог, які зараховуються: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань не передбачена чинним законодавством, зокрема ст. 203 Господарського кодексу України, ст. 601 Цивільного кодексу України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від 15.08.2019 у справі № 910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 у справі № 910/21645/17, від 01.10.2019 у справі № 910/12968/17, від 05.11.2019 у справі № 914/2326/18.

Відтак, у контексті правовідносин між учасниками даної справи та з урахуванням правових позицій Верховного Суду, колегія суддів зауважує, що за ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. Аналогічні положення закріплені також у ст. 601 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

При цьому, зустрічне зобов`язання виникає не з самої по собі вимоги про її зарахування, а на загальних підставах, передбачених Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України.

Як зазначалося вище, вимоги, які підлягають зарахуванню (ст. 601 Цивільного кодексу України), мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим).

При цьому, саме поняття «кредитор» та суб`єктний склад у правовідносинах зарахування (кредитор/боржник) обумовлює необхідність встановлення судами і відповідно доведення кредитором наявності безумовного (безспірного) зустрічного зобов`язання особи, яку вона вважає боржником, вчинити на користь такої сторони певну дію (в даному випадку - сплатити кошти).

Водночас, колегія суддів зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції встановив по даній справі те, що позивачем не доведено обставин, які останній визначив як підстави позову, тоді як у справах такого характеру саме відповідач, який звертався до позивача з одностороннім правочином у вигляді заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог, повинен доводити в тому числі і безспірність вимог, включених ним до заліку. При цьому, наявність у матеріалах справи платіжного доручення від 18.02.2020 року № LGF185 на суму 21813 грн. 96 коп. про сплату позивачем витрат за спожиту електроенергію не може свідчити про відсутність безспірності вимог між позивачем та відповідачем у даній справі.

Так, як вбачається з матеріалів справи, умовами договору сторони в добровільному порядку погодили певний алгоритм дій сторін щодо оплати додаткових послуг, які надає відповідач в процесі ремонту судна. Зокрема, за умовами пп. 2.1.1 договору в ціну вартості робіт включаються також витрати, пов`язані з перебуванням судна на заводі виконавця, буксируванням, докуванням суден, приймально-здавальними випробуваннями, включаючи інші витрати і збори; витрати, пов`язані із забезпеченням збереження судна, отриманням експортної чи іншої ліцензії та прийманням судна РСУ.

За вимогами п. 2.1.2 витрати, пов`язані з перебуванням судна на заводі виконавця (вартість електроенергії, води, інші витрати, в разі їх виникнення, не пов`язані з виконанням ремонтних робіт) оплачуються замовником окремо згідно з виставленими рахунками виконавця.

Пунктом 2.2 договору визначено, що остаточний розрахунок, за вирахуванням сплачених замовником платежів, здійснюється протягом 3 (трьох) банківських днів з дня отримання замовником від виконавця оригіналу належним чином оформленого рахунку та за умови наявності підписаних сторонами актів здачі приймання наданих послуг, Виконавчої ремонтної відомості (які видаються замовнику в день підписання акту приймання судна з ремонту). Виконавець надає належним чином оформлені наступні документи: рахунки виконавця, Акт приймання судна в ремонт, Акт приймання виконаних робіт, Акт приймання судна з ремонту, Виконавчу ремонтну відомість із зазначенням ціни по кожній позиції, Акти дефекацій, карти вимірів, Акти ВТК по виконаним роботам.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що після виконання всього комплексу ремонтних робіт по судну, виконання всіх необхідних випробувань і усунення виявлених в ході випробувань дефектів і недоліків, оформлюється акт приймання виконаних робіт.

На виконання вказаного вище договору, 12.11.2019 року між позивачем та відповідачем було підписано акт виконаних робіт №003, за яким залишкова вартість ремонтних робіт у відповідності до Виконавчої відомості складає 2742000 грн. 53 коп.

Вказаний акт підписано уповноваженими представниками сторін, начальником технічної служби ПрАТ «УДП», суперінтедантом ТС, капітаном т/х «Механік Синилов» та старшим механіком т/х «Механік Синилов» без заперечень та зауважень.

В цей же день, 12.11.2019 року між вказаними раніше особами було також підписано Акт приймання судна з ремонту №002, за яким визначено, що виконавцем виконані, а замовником прийняті роботи у відповідності до технічної документації та умов контакту.

12.11.2019 року відповідач звернувся до позивача з листом №756, в якому просив здійснити оплату вартості виконаних робіт, а також наголосив, що судно продовжує перебувати в акваторії відповідача до повного погашення заборгованості позивачем. При цьому відповідач попередив, що всі витрати, пов`язані зі стоянкою судна, будуть враховані в окремій відомості за додатковою угодою або внесені у виконавчу ремонтну відомість т/х «Запорожье».

Тобто, сторони не передбачили в договорі можливість притримання судна відповідачем до погашення боргу позивачем. Тому лист від 12.11.19 року №756, на який посилається відповідач та суд першої інстанції, не може бути визнаний належним доказом вимоги відповідача про сплату боргу, тим більше, що останній повідомив про зарахування витрат до ремонтної відомості не т/х «Механік Синилов», а т/х «Запорожье», тобто судна, яке не ремонтувалося відповідачем за вищезазначеним договором з позивачем.

Також не може вважатися належним доказом направлення такої вимоги відповідача позивачу рахунок від 18.02.2020 року, оскільки відсутній підписаний між сторонами акт виконаних робіт і узгодженні сторонами інші документи, які за умовами укладеного сторонами договору повинні існувати до моменту виставлення рахунку. Добровільні дії позивача по оплаті відповідачу електроенергії не можуть в даному випадку бути покладені як підстава визнання ним наявності боргу з притримання судна за договором, на підставі якого відповідач має до позивача претензії у вигляді неоплаченої суми. Посилання суду першої інстанції на те, що позивач не заперечував проти наявності боргу є помилковими з огляду на зазначене вище (лист від 12.11.19 року не може бути визнаний вимогою за договором, а доказів направлення позивачу інших документів відповідач не надав). Те, що позивач в якості заперечень на залік зустрічних вимог в 2021 році надав відповідачу копії документів, в тому числі і неузгодженого акту виконаних робіт, не є доказом виконання відповідачем належним чином норм чинного законодавства та умов договору щодо обов`язкового підписання сторонами акту виконаних робіт, в який повинно було бути включено і рахунки з надання додаткових послуг. Акт виконаних робіт було підписано сторонами без застережень в цій частині. Доказів узгодження сторонами шляхом укладення додаткових угод питання оплати додаткових робіт з при тримання судна матеріали справи не містять.

З огляду на вказане, судова колегія не погоджується з позицією суду першої інстанції, викладеною в оскаржуваному рішенні, та вважає її помилковою, оскільки у даній справі відповідач не довів ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції відсутність безспірності однорідних зустрічних вимог, про зарахування яких була подана заява. Одночасно з цим по даній справі є наявними фактичні обставини, які свідчать про те, що вимога про сплату позивачем відповідачеві боргу на суму 291726 грн. повинна була бути підставою для звернення відповідача до суду, оскільки між сторонами існує спір щодо взагалі наявності такого боргу за договором, який був укладений між сторонами і зарахування в даному випадку повинно було відбуватися після встановлення рішенням суду факту наявності такого боргу позивача перед відповідачем. Відповідач звертався до суду з позовом про стягнення з позивача цього боргу, але його позов ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.05.2020 у справі №916/562/20, яка не була оскаржена, залишено без розгляду з мотивів його нез`явлення в судове засідання і неповідомлення останнього суду про причини неявки.

Слід зазначити, що правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зазначена норма кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, згідно з якою господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї з сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Частиною 1, 3 ст. 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Виконання господарського зобов`язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов`язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов`язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у ст. 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону визначені параграфом 2 глави 16 Цивільного кодексу України.

Частиною 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У даній справі суд першої інстанції не встановив в повному обсязі обставин, що були визначені позивачем в якості підстави позову і, застосувавши судову практику Верховного Суду, не звернув уваги, що і в постанові від 22.01.2021 року у справі № 910/11116/19 також було визначено, що безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Судова колегія зауважує, що дійсно, просте заперечення наявності боргу з посиланням на судовий спір не є підставою в подібних правовідносинах для вирішення питання дійсності заяви, але обставини наявності в кожному конкретному випадку у обох сторін грошових зобов`язань один перед одним повинні обов`язково повинні досліджуватися судом при вирішенні, чи є проведений залік зустрічних однорідних вимог правомірним, оскільки при відсутності боргу з однієї сторони неможливо проведення такого заліку і направлена заява в такому випадку не може бути дійсною за своєю правовою суттю.

У даній справі позивач довів, а відповідач належним чином не спростував, що вчинені останнім дії із проведення заліку вимог є передчасними до вирішення вищезазначеного питання в судовому порядку. При цьому, предметом розгляду даної справи не є вимоги відповідача до позивача щодо стягнення з останнього суми боргу, тому судова колегія не встановлює по даній справі факт наявності або відсутності боргу між сторонами, оскільки це було б штучним встановленням преюдиційних фактів, що є недопустимим.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи позивача, викладені ним в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення Господарського суду Одеської області від 14.07.2022 року у справі №916/61/22, рішення місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог позивача про визнання одностороннього правочину недійсним є помилковим, з огляду на що колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство", м. Ізмаїл, Одеська область про визнання недійсним одностороннього правочину у вигляді заяви відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог від 25.10.2021 за вих. № 419.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.

Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що аргументи, викладені Приватним акціонерним товариством "Українське Дунайське Пароплавство", м. Ізмаїл, Одеська область в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду рішення Господарського суду Одеської області від 14.07.2022 року у справі № 916/61/22, тому апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство", м. Ізмаїл, Одеська область потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 14.07.2022 року у справі № 916/61/22 потребує скасування з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство", м. Ізмаїл, Одеська область на рішення Господарського суду Одеської області від 14.07.2022 року у справі № 916/61/22 задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 14.07.2022 року у справі №916/61/22 скасувати.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство", м. Ізмаїл, Одеська область про визнання недійсним одностороннього правочину у вигляді заяви Приватного акціонерного товариства "Дунайсудноремонт", смт.Суворове, Ізмаїльський район, Одеська область про зарахування зустрічних однорідних вимог від 25.10.2021 за вих. № 419 - задовольнити.

Визнати недійсним односторонній правочин Приватного акціонерного товариства "Дунайсудноремонт", смт. Суворове, Ізмаїльський район, Одеська область у вигляді заяви Приватного акціонерного товариства "Дунайсудноремонт", смт. Суворове, Ізмаїльський район, Одеська область про зарахування зустрічних однорідних вимог від 25.10.2021 за вих. № 419.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дунайсудноремонт" (68640, Одеська область, Ізмаїльський район, смт. Суворове, вул. Бесарабська, 1, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Пароходна, 28, ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2270 грн.; судовий збір за подання апеляційної скарги 3405 грн.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 04.10.2022 року.

Повний текст постанови складено та підписано 05 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Г.П. Разюк
Н.М. Принцевська