ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2022м. ДніпроСправа № 904/2095/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Колісника І.І.

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою "Спецімідж", м. Запоріжжя

до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 179775,78 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецімідж" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" заборгованості в сумі 179775,78 грн, з яких: 164984,98 грн - основний борг, 3868,34 грн - пеня, 9707,22 грн - інфляційні втрати, 1215,24 грн - 3% річних.

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2696,64 грн позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати поставленого йому товару за договором поставки № 405 від 21.05.2020.

Ухвалою суд від 26.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами; відповідно до статті 252 ГПК України строк подання заяв по суті справи обмежено до 25.08.2022 включно; відповідачу для подання відзиву на позов встановлено 15-тиденний строк з дня отримання цієї ухвали.

Відповідно до рекомендованого поштового повідомлення ухвала суду від 26.07.2022 отримана відповідачем 02.09.2022.

За таких обставин кінцевим терміном для подання відзиву на позовну заяву є 19.09.2022.

Відповідач у встановлений судом строк, визначений згідно з вимогами закону, відзиву на позов до суду не надіслав. Натомість 22.09.2022 подав заяву про залишення позову без розгляду з підстав пункту 7 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з наявністю в укладеному між сторонами договорі третейського застереження.

23.09.2022 представник позивача подав заперечення на заяву про залишення позову без розгляду, посилаючись на її безпідставність.

При цьому представник позивача зазначає про те, що відповідач не скористався своїм правом заперечити проти розгляду справи господарським судом у визначений ним строк для вчинення сторонами процесуальних дій до 25.08.2022 включно. Клопотань про поновлення строку, який є присічним, відповідач суду також не подавав.

Посилаючись на практику Верховного Суду у питанні щодо застосування третейського застереження (постанови від 23.05.2018 у справі № 910/21409/16, від 17.04.2018 у справі №904/4384/17), представник позивача зауважує, що відсутність взаємної згоди сторін спору на його вирішення комерційним арбітражем унеможливлює розгляд спору таким судом незалежно від попередньої домовленості сторін.

Згідно з частиною дев`ятою статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, а також враховуючи, що відповідно до статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним акціонерним товариством "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецімідж" (далі постачальник, позивач) був укладений договір поставки № 405 від 21.05.2020 (далі договір).

Згідно з пунктом 1.1 договору постачальник зобов`язався передати, а покупець прийняти та оплатити матеріали (далі ресурси) на умовах, передбачених цим договором.

Кількість, номенклатура ресурсів зазначаються у специфікаціях до цього договору, що є його невід`ємною частиною (п. 2.1 договору).

Під партією ресурсів розуміються ресурси, передані на умовах цього договору за одним транспортним документом (п. 2.5 договору).

Відповідно до пункту 3.1 договору поставка ресурсів здійснюється видами транспорту, вказаними у специфікаціях. Постачальник зобов`язується поставити ресурси на умовах поставки, зазначених у специфікаціях відповідно до міжнародних правил тлумачення комерційних термінів "Інкотермс" у редакції 2000 року.

Строки поставки ресурсів зазначаються в специфікаціях. У випадку поставки ресурсів згідно з графіком графік оформлюється Додатком до цього контракту, що є його невід`ємною частиною (п. 3.2 договору).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що поставка ресурсів здійснюється за цінами, які визначені відповідно до умов поставки, вказаних у специфікаціях та включають в себе податки, збори й інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати постачальника, пов`язані з поставкою ресурсів.

Загальна сума договору визначається як сумарна вартість ресурсів, поставка яких здійснюється відповідно до специфікацій, що до нього додаються (п. 4.3 договору).

За умовами пунктів 5.1. 5.2 договору оплата покупцем ресурсів здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у цьому договорі. Оплата за поставлені ресурси буде здійснюватися протягом строку, вказаного у специфікації, який обраховується від дати поставки ресурсів.

Відповідно до пунктів 5.4, 5.5 договору покупець має право здійснити оплату ресурсів до настання строків оплати; за погодженням сторін можливі інші форми оплати, які не суперечать чинному законодавству.

Пунктами 6.1, 6.2 договору визначено, що приймання ресурсів за кількістю здійснюється відповідно до вимог Інструкції, затвердженої постановою Держарбітражу від 15.06.1965 № П-6 (зі змінами та доповненнями), а також відповідно до ТУ та ДСТУ для даного виду ресурсів; приймання за якістю здійснюється одним із наступних способів, обраних покупцем: відповідно до вимог Інструкції, затвердженої постановою Держарбітражу від 25.04.1966 № П-7 (зі змінами та доповненнями), а також відповідно до ТУ та ДСТУ для даного виду ресурсів; за участю незалежної експертної організації, залученої покупцем.

Згідно з пунктом 6.4 договору постачальник зобов`язаний надати покупцю до початку приймання ресурсів оригінали наступних документів:

- рахунок на оплату ресурсів;

- транспортні та супровідні документи;

- сертифікат або паспорт якості постачальника або виробника (у випадку, якщо постачальник не є виробником);

- пакувальні документи;

- сертифікат санітарно-гігієнічного висновку або сертифікат радіологічної безпеки (у передбачених законодавством випадках);

- акт приймання-передачі ресурсів (у 2-х примірниках), оформлений зі сторони постачальника, та/або видаткова накладна.

Зобов`язання постачальника з поставки ресурсів не вважаються виконаними до надання документів, зазначених у п. 6.4 цього договору (п. 6.5 договору).

Відповідно до пункту 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

За умовами пункту 7.2 договору у випадку порушення більше ніж на 30 календарних днів строку оплати ресурсів покупець сплачує пеню в розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді.

Згідно з пунктом 9.2 договору якщо спори і розбіжності не будуть врегульовані шляхом переговорів, їх вирішення здійснюється в Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група» (відповідно до Регламенту зазначеного суду). Рішення Третейського суду є остаточним і обов`язковим для сторін та підлягає виконанню.

Пунктами 10.4, 105 договору передбачено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2021. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від виконання взятих на себе зобов`язань (у тому числі гарантійних) за цим договором.

Пунктом 10.7 договору передбачено, що всі зміни та доповнення до цього договору є його невід`ємною частиною та дійсні лише у тому випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі, підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками сторін.

Сторони уклали специфікацію № 10 до договору (Додаток № 10), яка за твердженням позивача підписана ними 28.12.2021.

У цій специфікації сторони погодили поставку товару (ресурсів) рукавиці бавовняні з брезентовим надолонником (тип В, розмір 0-3; ДСТУ EN 388:2017, виробник ТОВ "Спецімідж") у кількості 11372 пари за ціною 12,09 грн за одну пару (без ПДВ) на загальну суму 164984,98 грн, в тому числі ПДВ 20% - 27497,50 грн (а.с. 16).

Згідно з пунктом 1 специфікації № 10 ціна ресурсів вказана з урахуванням транспортних витрат, які несе постачальник; ресурси постачаються автотранспортом.

У пункті 2 специфікації № 10 визначено умови поставки: DDP склад покупця, м. Кривий Ріг, відповідно до міжнародних правил тлумачення комерційних термінів "Інкотермс" в редакції 2000 року.

Строк поставки: протягом 24 календарних днів з дати направлення письмової заявки постачальнику (п. 4 специфікації № 10).

За змістом пункту 6 специфікації № 10 умови оплати: протягом 100 календарних днів від дати поставки ресурсів.

Пунктом 7 специфікації № 10 передбачені умови ціни: валютна складова у вартості спецодягу становить 80%. Ціни вказані у гривневому еквіваленті долара США за курсом НБУ на 08.02.2021 27,7711 грн за 1 долар США. У випадку зміни курсу долара США на дату відвантаження понад 5% в ту чи іншу сторону, валютна складова в розмірі 80% підлягає пропорційному перерахунку. Сума, що підлягає оплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом долара, встановленим НБУ на дату відвантаження.

Позивач поставив відповідачу передбачений специфікацією № 10 до договору (Додаток №10) товар на суму 164984,98 грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними № РН-0000006 від 13.01.2022 на суму 108810,00 грн та № РН-0000017 від 20.01.2022 на суму 56174,98 грн (далі спірні видаткові накладні) (а.с.17-18).

Відповідач своїх зобов`язань з оплати отриманого товару не виконав.

10.06.2022 на адресу відповідача позивач направив претензію № 09-06-01 від 09.06.2022 з вимогою про сплату основного боргу, а також нарахованих сум пені та 3% річних.

За даними з офіційного сайту оператора поштового зв`язку поштове відправлення на адресу відповідача № 910 з претензією № 09-06-01 від 09.06.2022 було вручене адресатові 14.06.2022. Вимоги претензії залишені відповідачем без відповіді та задоволення, що й стало причиною виникнення спору.

Предметом доказування є обставини, пов`язані з поставкою позивачем товару (ресурсів) та виконанням/невиконанням відповідачем зобов`язання щодо повної його оплати, а також наявністю/відсутністю підстав для стягнення з відповідача нарахованих позивачем пені, інфляційних втрат і 3% річних.

Частинами першою, другою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів, юридичних фактів.

За змістом частини першої статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень частини першої статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами частин другої, третьої статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Правовідносини між сторонами характерні для договору поставки.

Відповідно до частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положення аналогічного змісту викладені в частині 1 статті 712 Цивільного кодексу України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно зі статтею 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Сторони погодили строк дії укладеного між ними договору до 31.12.2021. Докази продовження строку його дії відсутні.

Відтак, з 01.01.2022 договір припинив свою дію.

У межах строку дії договору поставка товару не відбулась. Доказів надсилання відповідачем-покупцем письмової заявки на поставку товару відповідно до пункту 4 специфікації № 10 як у межах строку дії цього договору, так і після його закінчення позивач суду не надав. Відсутні докази також і щодо надання позивачем відповідачу пакету документів, передбачених пунктом 6.4 договору, що згідно з пунктом 6.5 договору є умовою виконання відповідачем своїх зобов`язань з поставки.

Отже, очевидно, що в межах строку дії договору сторони не вчинили жодних дій, направлених на виконання своїх договірних зобов`язань.

За таких обставин поставка товару за спірними видатковими накладними була вчинена після припинення договору. Посилання у цих накладних на договір як умову поставки не є свідченням продовження дії договору, оскільки за змістом статті 654 Цивільного кодексу України зміна договору вчиняється в такій саме формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Водночас, за частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати.

Тому, оплата товару на суму 108810,00 грн за видатковою накладною № РН-0000006 від 13.01.2022 та товару на суму 56174,98 грн за видатковою накладною № РН-0000017 від 20.01.2022 мала бути здійснена негайно після поставки, зважаючи на зобов`язання відповідача, які виникли на підставі закону.

Згідно з частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Доказів повної оплати вартості отриманого від позивача товару відповідач суду не надав. Строк оплати є таким що настав.

Відтак, позовні вимоги про стягнення основного боргу в сумі 164984,98 грн є законними й обґрунтованими.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до положень частини першої статті 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, одним з видів якого є неустойка, вчиняється у письмовій формі.

Частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України закріплено, що у випадку, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

У спірних правовідносинах відсутні як законодавчі приписи, так і чинний договір, які б передбачали стягнення пені за невиконання відповідачем грошових зобов`язань.

Отже, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 908/1501/18.

За таких обставин заявлена позивачем до стягнення пеня у сумі 3868,34 грн нарахована неправомірно, позовні вимоги в цій частина задоволенню не підлягають.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані нормами статті 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо порядку розрахунку інфляційних втрат суд зазначає таке.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Заявлені позивачем до стягнення інфляційні втрати в загальній сумі 9707,22 грн розраховані за період з травня по червень 2022 року окремо із заборгованості за видатковою накладною № РН-0000006 від 13.01.2022 та за видатковою накладною № РН-0000017 від 20.01.2022.

Дослідивши наданий розрахунок інфляційних втрат, враховуючи межі позовних вимог, правових підстав для їх зменшення судом не встановлено.

Заявлені позивачем до стягнення 3% річних заявлені до стягнення у загальній сумі 1215,24 грн, з яких:

822,78 грн - із заборгованості у сумі 108810,00 грн за видатковою накладною № РН-0000006 від 13.01.2022 за період з 25.04.2022 по 25.07.2022;

392,46 грн із заборгованості у сумі 56174,98 грн за видатковою накладною № РН-0000017 від 20.01.2022 за період з 02.06.2022 по 25.07.2022.

Перевіркою здійснених позивачем розрахунків 3% річних, з урахуванням меж позовних вимог, арифметичних помилок не виявлено.

Отже, законними й обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у загальній сумі 175907,44 грн, з яких: 164984,98 грн основний борг, 9707,22 грн інфляційні втрати, 1215,24 грн 3% річних.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у сумі 2638,61 грн пропорційно задоволеним позовним вимогам (175907,44 х 2696,64 / 179775,78 = 2638,61).

Приймаючи судове рішення за поданою відповідачем заявою про залишення позову без розгляду, суд враховує таке.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

За частиною другою статті 252 цього Кодексу розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відкриваючи провадження у справі, судом були враховані зазначені нормативні приписи, у зв`язку з чим й запропоновано сторонами вчинити процесуальні дії до 25.08.2022 включно, тобто до початку розгляду справи по суті.

Згідно зі статтею 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом статті 119 цього Кодексу суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Відповідач звернувся із заявою про залишення позову без розгляду із значним пропуском встановленого п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України строку без клопотання про його поновлення.

Відтак, зазначена заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статями 2, 3, 20, 73-79, 86, 91, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецімідж" до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості в сумі 179775,78 грн, з яких: 164984,98 грн основний борг, 3868,34 грн пеня, 9707,22 грн інфляційні втрати, 1215,24 грн 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (ідентифікаційний код 00191023; місцезнаходження: 50079, Дніпропетровська обл., м.Кривий Ріг) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецімідж" (ідентифікаційний код 35842316; місцезнаходження: 69035, м. Запоріжжя, пр-т Маяковського, буд. 7, кв. 95) основний борг у сумі 164984,98 грн, інфляційні втрати в сумі 9707,22 грн, 3% річних у сумі 1215,24 грн, судовий збір у сумі 2638,61 грн.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 26.09.2022.

Суддя І.І. Колісник