УХВАЛА

28.09.2022Справа № 910/2865/22

За позовом Антимонопольного комітету України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія КИТ"

про стягнення 8 522 718,66 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники: не викликалися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Антимонопольного комітету України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія КИТ", в якому позивач просить стягнути з відповідача 4 261 359,33 грн. штрафу та 4 261 359,33 грн пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем не виконано рішення Антимонопольного комітету України № 640-р від 15.10.2020 у встановлений законодавством строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 05.07.2022.

У підготовчому засіданні 05.07.2022 було оголошено перерву до 16.08.2022.

У підготовчому засіданні 16.08.2022 було оголошено перерву до 13.09.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу № 910/2865/22 до судового розгляду по суті на 27.09.2022.

У судовому засіданні 27.09.2022 представником відповідача, адвокатом Деркачем Д. І., заявлено клопотання про відкладення судового засідання, яке обґрунтовується тим, що 27.09.2022 відповідач, у зв`язку з перебуванням адвоката Бойка Є.В. на лікарняному, був вимушений звернутися за наданням правової допомоги до адвоката Деркача Д. І., внаслідок чого було укладено договір про надання правової допомоги від 27.09.2020 № 27/09/22. Також у вказаному клопотанні зазначається, що адвокат Деркача Д. І. не володіє матеріалами справи у зв`язку з чим він вимушений просити суд надати їх для ознайомлення. Крім того, адвокат Деркач Д. І. зазначає, що йому повідомив головний бухгалтер про те, що наразі готується податкова звітність Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія КИТ", яка, за його твердженнями, є досить важливою для даної справи, а саме при вирішенні питання про надання розстрочки зі сплати заборгованості.

Як вбачається з частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.08.2022 представником відповідача, адвокатом Деркачем Д. І. подане клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. До вказаного клопотання представником відповідача надано свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю та ордер серії АІ № 1257017, який виданий на підставі договору про надання правової допомоги № 02/08/2021 від 02.08.2021.

Також з матеріалів справи вбачається, що 09.08.2022 адвокат Деркач Д. І. ознайомився з матеріалами справи.

Господарський суд зазначає, що адвокати Бойко Є.В. та Деркач Д. І. здійснювали представництво відповідача на підставі одного договору про надання правової допомоги № 02/08/2021 від 02.08.2021 про що свідчать відповідні ордери, які наявні в матеріалах справи.

Враховуючи наведене суд вважає доводи адвоката Деркача Д. І. про те, що він не володіє матеріалами справи такими, що не відповідають дійсності.

Також господарський суд вказує на те, що за період часу з 09.08.2022 по дату судового засідання, а саме 27.09.2022 у адвоката Деркача Д. І. було достатньо часу для вироблення правової позиції стосовно захисту Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія КИТ" в межах розгляду даної справи.

Щодо необхідності надання відповідачем податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія КИТ" для вирішення питання про надання розстрочки зі сплати заборгованості, то суд зазначає, що у відповідності до Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може розстрочити виконання рішення, а не заборгованість.

Суд вказує на те, що рішення у справі ще не прийняте, а заява про його розстрочення не подане відповідачем.

У судовому засіданні 27.09.2022, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив відмовити у задоволенні клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з його необґрунтованістю.

Під час судового засідання 27.09.2022 адвокатом Деркачем Д. І. було заявлено ще два усних клопотання про відкладення судового засідання, однак вказані клопотання заявлені з тих же підстав, що і клопотання про відкладення подане до суду 27.09.2022 у письмовому вигляді та яке уже було розглянуто, а тому суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив відмовити у їх задоволенні.

Представником відповідача 27.09.2022 подана заява про відвід судді Мандриченка О. В. від розгляду справи № 910/2865/22.

Суд, ознайомившись із заявою адвоката Деркача Д. І. про відвід судді Мандриченка О.В. від розгляду справи № 910/2865/22, дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу з огляду на наступне.

Запровадження законодавцем інституту відводу судді, унормованого в положеннях статтями 35-40 Господарського процесуального кодексу України, мало на меті в першу чергу уникнення будь-яких ризиків можливості порушення основних засад (принципів) господарського судочинства, якими є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, та забезпечення гарантії дотримання декларованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року прав на судовий захист при зверненні особи до суду з метою їх реалізації.

У зв`язку з чим було визначено перелік випадків, за наявності яких може виникати можливість порушення наведених принципів та гарантій, які було визначено в статті 35 Господарського процесуального кодексу України, а саме: суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Згідно із частиною 8 статті 39 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Разом з тим, статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості. Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення від 24.05.1989 у справі №11/1987/134/188 "Hauschildt v. Denmark", пункт 48).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, наявність безсторонності, відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

У контексті об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії", рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії").

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії").

Оскільки йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (рішення ЄСПЛ у справах "Мироненко і Мартенко проти України", "Олександр Волков проти України").

Відповідно до пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 18.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН №2006/23 від 27.07.2006, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Тобто, заявлений учасником відвід складу суду від розгляду справи має ґрунтуватися не на особистих переконаннях заявника щодо обставин спірних правовідносин, а саме на оцінці особистих переконань конкретного судді у конкретній справі та його фактичної поведінки (вчиненні певних (процесуальних) дій, які б свідчили про його упередженість) при вирішенні такої справи.

Частиною 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суд відзначає, що прийняті судом процесуальні рішення не можуть бути критерієм оцінки особистих переконань судді чи його дій, оскільки у випадку незгоди з процесуальними діями (судовими рішеннями) суду для учасників справи передбачено спеціальний порядок їх оскарження - шляхом подання апеляційної скарги на судові рішення, прийняті за наслідками розгляду спору, в тому числі шляхом включення заперечень на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, до апеляційної скарги на рішення суду.

Натомість, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, необхідно довести наявність зазначених суб`єктивних та об`єктивних критеріїв (зокрема, особисті переконання та поведінку конкретного судді, які вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах вирішення даної справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав та свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Будь-яких належних доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість судді Мандриченка О.В. в результаті розгляду цієї справи або наявність обставин, які викликають сумнів у його неупередженості при розгляді даної справи, з матеріалів справи та доводів заяви про відвід судді не вбачається.

Обставини, що наведені адвокатом Деркачем Д. І., не є належними та достатніми у розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України, оскільки незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, не може бути підставою для відводу, а тому суд доходить висновку про необґрунтованість поданої заяви про відвід.

Наведене виключає можливість визнання заяви адвоката Деркача Д. І. про відвід судді Мандриченка О.В. від розгляду справи № 910/2865/22 обґрунтованою, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне передати вирішення питання про відвід судді Мандриченка О.В. іншому судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу.

На підставі викладено та керуючись статтями 38, 39, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву адвоката Деркача Д. І. про відвід судді Мандриченка О.В. від розгляду справи № 910/2865/22 передати для визначення судді в порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Олександр Мандриченко