ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2022р. Справа № 904/2012/22

За позовом: Фізичної особи - підприємця Кравченко Віти Олександрівни, АДРЕСА_1

До: Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», м. Жовті Води

Про: стягнення 111 588, 24 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ :

ФОП Кравченко В.О. (позивач) звернувся з позовом до ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (відповідач) про стягнення 111 588,24 грн. (в т.ч.: 77 376,00 грн. - основна заборгованість; 16 178,82 грн. - пеня; 12 617,10 грн. - інфляційні втрати та 5 416,32 грн. - штраф) заборгованості, що виникла внаслідок не виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про закупівлю товару №416/13/253В від 25.06.21р. (укладеним між сторонами).

Ухвалою від 25.07.22 р. було відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

ДП «Східний ГЗК» (відповідач) своїм правом на подання до суду відзиву на позов не скористався, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомлення про направлення на адресу відповідача засобами електронної пошти 29.07.22 р. копії ухвали суду (а. с. 31).

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

25.06.21 р. між ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (покупець) та ФОП Марченко (Кравченко) В.О. (постачальник) укладено договір №416/13/253В про закупівлю товару, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в п. 1.2 договору, а покупець - прийняти і оплатити такий товар. Пунктом 1.2 договору встановлено зобов`язання для постачальника поставити товар «Цукор і супутня продукція», код ДК 021:2015 - 1583 (цукор - пісок ваговий) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до Специфікації №1, яка є невід`ємною частиною договору. Відповідно до п.3.1. сума ( ціна ) договору відповідно до специфікації №1 становить 197 470,00 грн., а загальна суму - 236 964,00 грн. (включно з ПДВ 20% - 39 494, 00 грн.) Однією із істотних умов цього договору є обов`язок покупця сплатити вартість поставленого товару протягом 60 календарних днів з часу отримання партії товару (п.4.2.) Пунктом 11.1 встановлено, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.21р., але в будь-якому разу до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Протягом строку дії договору №416/13/253В від 25.06.21 р. сторони вносили до нього певні зміни шляхом укладання додаткової угоди, значивши, що в зв`язку зі зміною прізвища фізична особа - підприємець Марченко В.О. змінила персональні дані на фізичну особу - підприємця Кравченко В.О.

Відповідно до видаткових накладних МВ-0051516 від 01.09.21 р., МВ-0060553 від 22.09.21 р., МВ-0060964 від 23.09.21 р., МВ-0068214 від 13.10.21 р., МВ-0072143 від 28.10.21 р., МВ-0082235 від 25.11.21 р., МВ-0093852 від 30.12.21 р. позивач поставив відповідачу продукцію на суму 77 376,00 грн.

24.06.22 р. за вих. №99 на адресу відповідача було направлено претензію щодо сплати грошових коштів за договором закупівлю товарів №416/13/253В від 25.06.21 р. Станом на час прийняття рішення по цій справі відповідачем доказів сплати заборгованості не надано.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За своєю правовою природою договір №416/13/253В від 25.06.21 р. відноситься до договорів поставки . За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін ( ст.712 ЦК України ).

У відповідності із ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.(ст.525 ЦК України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підтвердження наявної заборгованості позивачем надано видаткові накладні МВ-0051516 від 01.09.21 р., МВ-0060553 від 22.09.21 р., МВ-0060964 від 23.09.21 р., МВ-0068214 від 13.10.21 р., МВ-0072143 від 28.10.21 р., МВ-0082235 від 25.11.21 р., МВ-0093852 від 30.12.21 р. на суму 77 376,00 грн.

Враховуючи, що наявність заборгованості підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем належними та допустимими доказами, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 77 376,00 грн. підлягають задоволенню.

Крім основного боргу, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у сумі 16 178,82 грн., штраф у сумі 5416,32 грн. та інфляційні витрати 12617,10 грн.

Пунктом 7.4. визначено, що за порушення строків оплати за поставлений товар, передбачених договором, покупець сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України. Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України сторони в цьому договорі встановили інший розмір процентів, а сам 0 (нуль) процентів річних від простроченої суми.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із приписами ст. 231 ГК України : законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією.

Оскільки договором не погоджений певний розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, то позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають . З тих же підстав не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення штрафу за несвоєчасну оплату товару.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (п. 43 постанови ВПВС від 07.04.20р. у справі №910/4590/19).

Враховуючи викладене, суд зазначає, що сторонами в договорі встановлено інший розмір річних - а саме 0 (нуль) відсотків, отже позовні вимоги в частині стягнення річних задоволенню не підлягають. В той же час вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 12 617,10 грн. є обґрунтованими .

Оскільки відповідачем не надано жодного доказу на спростування обставин, викладених у позовні заяві, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст. ст. 232, 233, 237, 238, 240-242 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Кравченко Віти Олександрівни до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача - з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, буд. 2; ) на користь позивача; Фізичної особи - підприємця Кравченко Віти Олександрівни ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ): 77 376,00 грн. - суми основної заборгованості, 12 617,10 грн. -інфляційних втрат та 2 000,86 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення складено та підписано без його проголошення 30.09.22р.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції .

Суддя Васильєв О.Ю.