РІШЕННЯ

Іменем України

28 вересня 2022 року м. Чернігівсправа № 927/526/22

Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за правилами спрощеного позовного провадження, розглянувши справу

за позовом: Чернігівського міського центру зайнятості,

вул. Попудренка, 14, м. Чернігів, 14017; e-mail: ;

до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,

вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, 14005; e-mail: ;

предмет спору: про стягнення майнової шкоди (збитків) у розмірі 77861,56грн

без участі (повідомлення) сторін

04.08.2022, надійшла позовна заява Чернігівського міського центру зайнятості (надалі ЧМЦЗ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (надалі ГУ ПФУ в Чернігівській області) про стягнення майнової шкоди (збитків) у розмірі 77861,56грн, завданої неправомірними діями відповідача щодо несвоєчасного призначення, нарахування та виплати фізичній особі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії, які мали своїм наслідком безпідставну виплату останньому допомоги по безробіттю в період з 05.04.2021 по 04.01.2022.

Ухвалою суду від 08.08.2022, прийнято до розгляду дану позовну заяву; відкрито провадження в справі №927/526/22; ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін; сторонам установлено процесуальні строки для подачі до суду письмових заяв по суті спору, зокрема відповідачу 15-ти денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження в справі, для подання до суду відзиву на позовну заяву, в порядку статей 165, 178, 251 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України), з доказами його направлення позивачу.

Відповідач в установлений судом строк процесуальним правом на подання відзиву не скористався, проти заявлених вимог не заперечив.

Ухвала суду про відкриття провадження в справі отримана відповідачем, в особі ОСОБА_2 нарочно 09.08.2022, про що свідчить розписка про отримання процесуального документу суду (з проставленням штемпеля про отримання вхідної кореспонденції). Таким чином, граничний строк на подання відзиву до суду закінчив свій перебіг 25.08.2022.

Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін (статті 13, 14 ГПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження в справі.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Чернігівський окружний адміністративний суд розглянув справу №620/5985/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання неправомірними дій (бездіяльності) щодо відмови в призначенні пенсії за вислугою років; зобов`язання призначити пенсію за вислугою років на пільгових умовах з 02.03.2021.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 у справі №620/5985/21, що залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021, позов задоволено повністю; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови в призначені ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 02.03.2021.

В указаному судовому рішенні, що набуло законної сили 16.11.2021, встановлено, що Департамент з питань виконання кримінальних покарань надіслав 29.03.2021 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подання №8/1-6157/Гр з відповідними документами про призначення ОСОБА_1 пенсії, згідно з яким вислуга років для призначення пенсії станом на 01.03.2021 в календарному обчисленні становила 21 рік 01 місяць 24 дні, у пільговому обчислені 27 років 08 місяців 15 днів. Натомість, за наслідками розгляду подання, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області листом від 22.04.2021 №2500-0307-5/22533 повернуто без виконання надіслані документи.

У межах справи №620/5985/21, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача в частині відмови в призначенні пенсії за вислугою років.

За частиною 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, за висновком суду, факти, встановлені рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 року у справі №620/5985/21 та входять до предмету доказування даної справи, є преюдиціальними та не підлягають повторному доведенню.

З матеріалів даної справи вбачається, що починаючи з 05.04.2021 на підставі заяв ОСОБА_1 №29220 та №29220/2, останньому надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю за наказами Чернігівського міського центру зайнятості від 09.04.2021 №НТ210409, прийнятими відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Починаючи з 25.01.2022, на підставі наказу Чернігівського міського центру зайнятості від 25.01.2022 №НТ220125, припинено виплату допомоги по безробіттю та знято ОСОБА_1 з реєстрації як безробітного, з підстав призначення йому пенсії за вислугою років за рішенням суду з 02.03.2021.

За час перебування на обліку в Чернігівському міському центру зайнятості ОСОБА_1 , в період з 05.04.2021 по 04.01.2022, була нарахована та виплачена допомога по безробіттю в розмірі 77861,56грн, що підтверджується витягами з відомостей виплат та видами забезпечення за квітень грудень 2021 року, січень 2022 року та платіжними дорученнями: №613 від 11.05.2021, №721 від 02.06.2021, №850 від 23.06.2021, №1015 від 23.07.2021, №1108 від 10.08.2021, №1249 від 02.09.2021, №1501 від 19.10.2021, №1624 від 09.11.2021, №1791 від 02.12.2021, №1336 від 21.09.2021, №1921 від 15.12.2021, №2114 від 28.12.2021, №2124 від 28.12.2021, №35 від 05.01.2022, №143 від 21.01.2022, №183 від 25.01.2022.

27.01.2022, Чернігівським міським центром зайнятості видано наказ №13 про вжиття заходів для повернення Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області сплаченого ОСОБА_1 матеріального забезпечення на випадок безробіття в сумі 77861,56грн у період з 05.04.2021 по 04.01.2022.

У досудовому порядку позивач звернувся до відповідача з претензією від 27.01.2022 №05/185 про відшкодування шкоди в сумі 77861,56грн, завданої неправомірними діями останнього, які полягали в протиправній відмові в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років. Претензія залишена відповідачем без виконання.

Наведені обставини стали підставою для звернення до суду за захистом майнових прав та інтересів позивача.

Згідно з п.3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала в зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені в статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 ЦК України передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Відповідно до частини 1 статті 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності в вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Суб`єктами відповідальності, відповідно до статті 1173 ЦК України, є органи державної влади або місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з п.7 зазначеного Положення Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області є органом виконавчої влади, тобто суб`єктом відповідальності в розумінні статті 1173 ЦК України.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 року в справі №620/5985/21, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 02.03.2021.

Отже, протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років установлена рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 року в справі №620/5985/21, що набрало законної сили.

Згідно з п.2 частини 1 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна розпочати роботу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 43 указаного Закону статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається зазначеним у частині 1 цієї статті особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації в територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (частина 2 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення»).

Згідно з п.2 частини 1 статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону.

Пунктом 7 частини 1 статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється в разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Таким чином, виплата допомоги по безробіттю здійснювалася позивачем не добровільно, а на виконання положень Закону України «Про зайнятість населення», Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Виходячи з наведених вище положень Законів, здійснені позивачем виплати допомоги по безробіттю особі, якій призначено пенсію, є додатковими витратами позивача, оскільки така виплата допомоги по безробіттю не здійснювалася б позивачем у випадку своєчасного призначення та виплати пенсії ОСОБА_1 .

Отже, вказаними неправомірними діями відповідача Чернігівському міському центру зайнятості завдано матеріальної шкоди (збитків) у розмірі отриманої громадянином ОСОБА_1 за період з 05.04.2021 по 04.01.2022 допомоги по безробіттю у розмірі 77861,56грн.

Внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 своєчасно не призначено пенсійного забезпечення, яке йому гарантовано чинним законодавством, а Чернігівський міський центр зайнятості безпідставно здійснив йому виплату допомоги по безробіттю, як особі, яка не має будь-яких доходів, за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та понесеними позивачем збитками.

Аналогічні правові висновки в подібних правовідносинах викладені в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №927/455/17, від 15.05.2018 у справі №920/471/17, від 20.04.2018 у справі №906/579/17, від 13.02.2018 у справі №915/282/17, врахування яких є обов`язковим для суду першої інстанції в силу вимог частини 4 статті 236 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позивач довів наявність усіх трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії відповідача, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, що є підставою для застосування до відповідача такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди відповідно до статті 1173 ЦК України.

Наведені висновки суду відповідачем не спростовано.

При ухваленні рішення в даній справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

З огляду на те, що заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору понесені позивачем у сумі 2481грн підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 42, 46, 73-79, 86, 91, 129, частиною 2 статті 178, статтями 233, 236, 238, 241, 247-252 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Чернігівського міського центру зайнятості (вул. Попудренка, 14, м. Чернігів, 14017; ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005; ) про стягнення 77861,56грн, задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005; ) на користь Чернігівського міського центру зайнятості (вул. Попудренка, 14, м. Чернігів, 14017; ) 77861,56грн матеріальної шкоди та 2481грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 ГПК України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 ГПК України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко