ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/491/22

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М., розглянувши матеріали справи за позовом Першого заступника керівника обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Поліського округу

до відповідача Острозького комунального підприємства "Водоканал"

про відшкодування шкоди в розмірі 251 041, 55 грн.

Секретар судового засідання Сідлецька Ю.Р.

Представники сторін:

Від органу прокуратури: Манжаюк Д.Л.;

Від позивача: Комісаров І.Д.;

Від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника обласної прокуратури звернувся в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Поліського округу до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Острозького комунального підприємства "Водоканал" про відшкодування шкоди в розмірі 251 041, 55 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Перший заступник керівника обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Поліського округу зазначив про порушенням відповідачем законодавства про охорону навколишнього природного середовища у зв`язку із самовільним збором води з артсвердловини без дозволу на спеціальне водокористування, здійснення скидання стічних вод після очисних споруд в річку Горинь при відсутності дозволу на спеціальне водокористування та з перевищенням встановлених нормативів гранично-допустимого скиду забруднюючих речовин.

Ухвалою від 21.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, розгляд справи по суті призначено на 23.08.2022.

08.08.2022 на адресу суду від Державної екологічної інспекції Поліського округу надійшли пояснення по суті позовних вимог, у яких просять задоволити позов у повному обсязі (а.с. 115-128).

22.08.2022 на офіційну електронну адресу суду від Острозького комунального підприємства "Водоканал" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням представника підприємства на лікарняному (а.с. 129 -135).

Ухвалою суду від 23.08.2022 розгляд справи по суті відкладено на 20.09.2022.

У судовому засіданні 20.09.2022 представник прокуратури та представник позивача підтримали вимоги, викладені у позовній заяві та просили їх задоволити у повному обсязі. Відповідач не забезпечив явку повноважного представника в судове засідання, про причину неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, що підтверджується роздруківкою про надіслання ухвали від 23.08.2022 на електронну пошту відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні положення містяться у ч.9 ст.165 ГПК України.

Явка представників сторін у судове засідання з розгляду справи по суті 20.09.2022 обов`язковою не визнавалася.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

За таких обставин, зважаючи на обмеженість процесуального строку розгляду справи по суті, господарський суд дійшов висновку, що дана справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами та містить достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Як стверджує прокурор, у ході вивчення питання дотримання вимог природоохоронного законодавства у сфері охорони та раціонального використання водних ресурсів встановлено, що Державною екологічною інспекцією Поліського округу (далі - Держекоінспекція) у період з 14.09.2021 по 22.09.2021 проведено планову перевірку у діяльності Острозького комунального підприємства "Водоканал".

За результатами проведення планового заходу державного нагляду щодо дотримання суб`єкта господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів складено акт №564 від 22.09.2021 та припис №564 від 22.09.2021.

Державною екологічною інспекцією Поліського округу на підставі наказу №342-ОД від 19.11.2021 та виданого направлення №864 від 19.11.2021 у період з 25.11.2021 по 08.12.2021 проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства відповідачем - Острозьким комунальним підприємством "Водоканал", що підтверджується актом перевірки №822 від 08.12.2021 та приписом №822 від 08.12.2021.

Акти перевірки №564 від 22.09.2021 та №882 від 08.12.2021 підписані посадовими особами Державної екологічної інспекції Поліського округу та директором Острозького комунального підприємства "Водоканал".

За результатами проведених Державною екологічною інспекцією Поліського округу планових та позапланових заходів дотримання вимог природоохоронного законодавства в частині охорони і раціонального використання вод та відтворення водних ресурсів встановлено, що зазначеним суб`єктом господарювання з 17.02.2020 по 07.07.2020 здійснювався забір води з артсвердловини без дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням ст. 38 Законуц України "Про охорону навколшнього природного середовища", ст. 44, 48, 49 Водного кодексу України.

Діючий на час подачі позову дозвіл на спеціальне водокористування №59/РВ/49-д-20 віповідач отримав 08.07.2020. Термін дії попереднього дозволу на спеціальне водокористування №УКР №455 сплив 16.02.2020.

Згідно інформації зазначеної у довідці №596 від 22.09.2021 було забрано 144 155 м3 підземних вод (а.с. 58).

У подальшому позивачем, на підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків нанесених державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 №389 (далі - Методика), здійснено розрахунок збитку, який становить 162 239, 25 грн.

Крім того, в період з 17.02.2020 по 07.07.2020 Острозьке комунальне підприємство "Водоканал" здійснювало скид стічних вод після очисних споруд в річку Горинь без дозволу на спецільне водокористування, що є порушенням ст. 51 Закону УКраїни "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.ст. 44,48,49, 70, 95 Водного кодексу України.

За вказаний період було скинути 53 420 м3 стічних вод. Згідно розрахунку шкода, що завдана внаслідок виявленого порушення, становить 62 107, 59 грн (довідка підприємства №596 від 22.09.2021).

Також, в ході перевірок виявлено, що відповідачем всупереч ст.51 Закону України "Про охорону навколишнього середовища", ст.ст. 44, 70, 95 Водного кодексу України, після отримання дозволу на спеціальне водокористування, здійснювався скид стічних вод в річку Горинь з перевищенням встановлених нормативів гранично-допустимих концентрації забруднюючих речовин. Вказані обставини зафіксовані у протоколах вимірювання показників складу та властивостей проб води від 20.09. 2021 та від 08.12.2021 (а.с. 85-91).

За період з 08.07.2020 по 02.12.2021 Острозьким комунальним підприємством "Водоканал" було скинуто недостатньо очищених вод в обсязі 213669 м3. Згідно розрахунку шкода, що завдана внаслідок виявленого порушення, становить 32 694, 71 грн. (довідка підприємства №597 від 22.09.2021 та №776 від 07.12.2021).

Загальний розмір шкоди, що завдана відповідачем навколишньому середовищу становить 257 041, 55 грн.

З метою добровільного відшкодування заподіяної шкоди Держекоінспекцією надіслано до відповідача претензії: №24-4/2 від 10.01.2022 на суму 162 239, 25грн; № 25-4/2 на суму 32 694,71 грн; № 26-4/2 на суму 62 107, 59 грн (а.с.72-84).

Відповідачем, у свою чергу, було сплачено 6 000, 00 грн, що підтверджується листом №349 від 17.06.2022 з доданими платіжними дорученнями (а.с. 44-45).

Несплата відповідачем 251 041, 55 грн збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозволу на спеціальне водокористування, стали підставою для звернення Рівненської обласної прокуратури до господарського суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

В силу ст. 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Згідно зі ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" в порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про охорону навколишнього середовищ" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог, зокрема, здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Згідно ст. 1 Водного кодексу України водокористування - це використання води (водних об`єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об`єктів).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними вода із застосуванням каналів.

Відповідно до ст. 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов`язані дотримуватись встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та лімітів скидання забруднюючих речовин та санітарних вимог; здійснювати заходи щодо запобігання забрудненню водних об`єктів стічними водами; здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Згідно ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування.

Скидання стічних вод у водні об`єкти допускається лише за умови наявності нормативів гранично допустимих концентрацій та встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин згідно із ст. 70 Водного кодексу України.

Поміж тим, встановлені норми відповідачем не дотримано та здійснено скид в річку Горинь недостатньо очищених зворотних вод, що зафіксовано матеріалами перевірки.

Згідно ст. 95 Водного кодексу України усі води (водні об`єкти) підлягають охороні від забруднення, засмічення, вичерпання та інших дій, які можуть погіршити умови водопостачання, завдати шкоди здоров`ю людей, спричинити зменшення рибних запасів та інших об`єктів водного промислу, погіршення умов існування диких тварин, зниження родючості земель та інші несприятливі явища внаслідок зміни фізичних і хімічних властивостей вод, зниження їх здатності до природного очищення, порушення гідрологічного і гідрогеологічного режиму вод.

Крім того, відповідно до ст. 110 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України.

Згідно зі ст. 111 Водного кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Виходячи з положень ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Згідно зі ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З наведених вище норм вбачається, що в діях відповідача наявні всі елементи складу цивільного правопорушення, необхідні для притягнення останнього до такої міри відповідальності як стягнення шкоди.

Зокрема, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі елементи: 1. Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. 2. Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). 3. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. 4. Вина особи, що завдала шкоду.

Підставою позову у даній справі є наявність складу цивільного правопорушення у діях відповідача, який самовільно, без відповідних на те дозволів здійснив забір підземної води, отже діяв усупереч вимогам закону.

Разом з цим, у деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Крім того, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Зі змісту ст. 614, 623 ЦК України та ст. 226 ГК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення норм поведінки; 2) збитки; 3) причинний зв`язок між порушенням та збитками; 4) вина.

В межах даного спору у діях відповідача наявні всі елементи складу правопорушення, зокрема: протиправна поведінка відповідача полягає в експлуатації свердловин з метою водокористування без спеціального дозволу в порушення ст. 44, 48, 49 Водного кодексу України, що підтверджується матеріалами інспекційної перевірки; наявна сама шкода, яка правомірно розрахована відповідно до Методики (що підтверджується розрахунком), а також причинний зв`язок, що виражений у заподіяні зазначеної шкоди, саме протиправною поведінкою відповідача, вина відповідача виражена у самовільному здійсненні водокористування.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника. Отже, саме відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Відповідачем у належний спосіб не доведено правомірності своєї поведінки, оскільки внаслідок відсутності дозволу останній не мав права експлуатувати артсвердловину та здійснювати забір води.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що прокурором доведена суду наявність у діях відповідача усіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для відшкодування збитків, а тому позовні вимоги прокурора про стягнення з відповідача на користь держави шкоди, завданої самовільним спеціальним водокористуванням у розмірі 251 041, 55 грн, є правомірними та обґрунтованими.

Щодо порушення прав інтересів держави у спірних правовідносинах та можливості звернення органом прокуратури з позовом до суду, слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ст. 53 ГПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду в інтересах інших осіб, державних чи суспільних інтересах та брати участь у цих справах.

Звертаючись до відповідного суду господарської юрисдикції із заявою про захист державних та суспільних інтересів, прокуратура реалізує конституційну функцію представництва, яка розглядається як один з дієвих засобів утвердження верховенства права, зміцнення законності та господарського правопорядку. Прокурор-особливий суб`єкт господарського процесу і його участь у господарському судочинстві зумовлена необхідністю виконання функції представництва інтересів держави у виключних випадках і порядку, передбачених законом (ст. 131-1 Конституції, п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про прокуратуру"). Тобто функція представництва інтересів у господарському суді є для органів прокуратури конституційною.

При встановленні наявності або відсутності порушень або загрози порушень інтересів держави необхідно виходити з того, що ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" зазначає про порушення або загрозу порушення "інтересів держави", якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади (1), орган місцевого самоврядування (2) чи інший суб`єкт владних повноважень (3), до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (4).

Аналіз вказаної норми Закону України "Про прокуратуру" дає підстави дійти до висновку, що "інтереси держави" (як загальне поняття) являють собою комплекс прав та законних інтересів як в цілому держави України (або народу України), так і інтереси окремої територіальної громади певної місцевості (жителі певного населеного пункту або декількох населених пунктів).

Відповідно до ч. 1 ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та Положення про державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 11.08.2017 № 312, до повноважень Держекоінспекції належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про охорону атмосферного повітря; пред`явлення претензій про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища; вжиття в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, вис гупати позивачем та відповідачем у судах.

З огляду на те, що Держекоінспекція уповноважена державою здійснювати відповідні функції щодо охорони та використання природних ресурсів, які перебувають і є об`єктами права власності Українського народу, тому в даному випадку остання є позивачем у справі.

Разом з цим, з метою встановлення та підтвердження наявності підстав для захисту інтересів держави у спірних правовідносинах місцевою прокуратурою 25.04.2022 на адресу Держекоінспекції направлено лист про надання інформації про вжиті заходи щодо стягнення з Острозького комунального підприємства "Водоканал" завданих збитків в порядку ст. 23 Закону (а.с. 94).

Згідно з листом Державної екологічної інспекції Поліського округу від 01.06.2022 №1727/11-07 (а.с. 95), позов до суду щодо стягнення з відповідача збитків на користь держави не пред`явлено у зв`язку із обмеженим фінансуванням на сплату судового збору.

Отже, у даному випадку подання прокурором даної позовної заяви є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави.

Вказаний механізм дій, що передув зверненню прокурора з позовом до суду повністю узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Зокрема, у вказаній постанові судом зазначено про те, що звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст.23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (п. 79).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (п. 80).

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 81).

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами прокурора, що підставою для представництва прокурором інтересів держави в особі Держекоінспекції згідно зі ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та ст.131-1 Конституції України є несплата відповідачем вищевказаної шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, що значно ослаблює економічні основи держави та потребує прокурорського реагування.

При цьому, перед зверненням з позовом до суду органи прокуратури пересвідчилися в наявності факту порушень інтересів держави, переконалися в тому, що уповноваженому органу про наявність порушень відомо досить тривалий час та з`ясували, що належні заходи реагування уповноваженим органом самостійно не вживалися.

Беручи до уваги усі встановлені обставини у цій справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 129, 237- 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Острозького комунального підприємства "Водоканал" (35800, м. Острог, вул. Івана Федорова, 56, код 31542385) на спеціальний рахунок місцевого бюджету UA0017469 ГУК у Рівненській області/Острозька міська ТГ/, збитки завдані порушенням природоохоронного законодавства в сумі 251 041 (двісті п`ятдесят одна тисяча сорок одна) грн 55 коп.

2. Стягнути з Острозького комунального підприємства "Водоканал" (35800, м. Острог, вул. Івана Федорова, 56, код 31542385) на користь Рівненської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 3 765 (три тисячі сімсот шістдесят п`ять) грн 62 коп. (одержувач: р/р UA0015371, МФО 820172, ЗКПО 02910077, банк одержувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету 2800).

3.Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26 вересня 2022 року.

Суддя А.М. Горплюк