СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Харків Справа № 922/2474/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Пуль О.А., суддя Фоміна В.О.

за участю секретаря Євтушенка Є.В.

за участю представників учасників справи:

позивача-Мироненко О.О., головний спеціалістюрисконсульт сектору правового забезпечення діяльності інспекції державного архітектурно-будівельного контролю відділу правового забезпечення департаменту земельних відносин (в порядку самопредставництва відповідно до Положення)

відповідача не з`явився;

третіх осіб яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача:

державний реєстратор Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткін Сергій Володимирович - не з`явився;

- приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Клопотов Станіслав Давидович- не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Цихар", м. Харків на рішення господарського суду Харківської області від 09.11.2021 (ухвалене суддею Погореловою О.В., повний текст рішення складено 16.11.2021) у справі № 922/2474/21

за позовом Харківської міської ради, м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цихар", м. Харків

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача

- державний реєстратор Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткін Сергій Володимирович, смт. Печеніги Харківської області

- приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Клопотов Станіслав Давидович, м. Харків

про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цихар", в якому просить суд:

- скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. "А" по просп. Московському, 134 у м. Харкові за Товариством з обмеженою відповідальністю "Цихар" () (реєстраційний № об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 37046230);

- скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. "Б" по просп. Московському, 134 у м. Харкові за Товариством з обмеженою відповідальністю "Цихар" () (реєстраційний № об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 40419920).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що реєстрація права власності відповідача на вказані об`єкти проведена з порушенням вимог діючого законодавства, а саме в порушення вимог статті 27-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", проведено державну реєстрацію права власності відповідача на спірні об`єкти незавершеного будівництва за відсутності документу, що посвідчує речове право на земельну ділянку під такими об`єктами та документу, який відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт.При цьому позивач зазначає, що реєстрація права власності відповідача на спірні об`єкти незавершеного будівництва порушує права позивача як представницького органу власника земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані, оскільки відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 376 Цивільного кодексу України ці об`єкти вважаються самочинним будівництвом, через те, що збудовані на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, за відсутності документа, який дає право виконувати будівельні роботи, і особа, яка здійснила таке будівництво не набуває права власності на нього.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.11.2021 у справі № 922/2474/21 позов задоволено.

Скасовано державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. "А" по просп. Московському, 134 у м. Харкові за Товариством з обмеженою відповідальністю "Цихар" () (реєстраційний № об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 37046230).

Скасовано державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. "Б" по просп. Московському, 134 у м. Харкові за Товариством з обмеженою відповідальністю "Цихар" () (реєстраційний № об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 40419920).

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Цихар" на користь Харківської міської ради 4540,00 грн. судового збору.

В обґрунтування висновку про задоволення позову суд послався на те, що державна реєстрація права власності відповідача на спірні об`єкти незавершеного будівництва була проведена з порушенням чинного законодавства, за відсутністю перелічених у статті 27-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документів, які є підставою для такої реєстрації, а саме: документа, що посвідчує речове право на земельну ділянку під такими об`єктами та документу, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт.

При цьому суд зазначив, що у матеріалах справи відсутній документ, що посвідчує речове право відповідача на земельну ділянку під спірними об`єктами незавершеного будівництва літ. А та літ. Б по просп. Московському, 134 у м. Харкові, в той час як згідно з договором оренди землі, укладеним між ТОВ Цихар та Харківською міською радою від 25.09.2007 за № 52, йому було передано в оренду земельну ділянку під спірними об`єктами строком до 31.12.2014, а додатковою угодою до цього Договору строк його дії продовжено до 31.12.2016, тоді як право власності на об`єкти незавершеного будівництва (готовністю 10%) нежитлові будівлі літ. А та літ. Б були зареєстровані у 2020 та 2021 роках,тобто вже після закінчення строку вказаного договору.

Також суд зазначив, що матеріали справи не містять доказів наявності на момент вчинення оспорюваних реєстраційних дій на об`єкти незавершеного будівництва літ. А та літ. Б по просп. Московському, 134 у м. Харкові у відповідача дозвільних документів на початок виконання будівельних робіт. Разом з тим, декларація про початок виконання підготовчих робіт від 10.12.2016 ХК59 з нового будівництва багатопаливної автозаправної станції по просп. Московському, 134 у м. Харкові, була скасована листом Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківської області від 21.02.2017 №1020-778 у зв`язку з виявленням недостовірних даних декларації, а в реєстрі будівельної діяльності, розміщеному на офіційному веб-сайті Держархбудінспекції України (www.dabi.gov.ua), який містить відповідну інформацію стосовно документів, що дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття об`єкта в експлуатацію з травня 2011 року, відсутня інформація щодо об`єктів за вищезазначеною адресою.

Крім цього суд послався на те, що що спірні об`єкти незавершеного будівництва відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 376 Цивільного кодексу України вважаються самочинним будівництвом, через те, що збудовані на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, за відсутності документа, який дає право виконувати будівельні роботи, і особа, яка здійснила таке будівництво не набуває права власності на нього, в той час як згідно зі ст.ст. 375, 376 Цивільного кодексу України, лише власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Цихар" подав на зазначене рішення до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на нез`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність викладених в рішенні висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що висновки суду щодо проведення оспорюваних реєстраційних дій за відсутності документа, що посвідчує речове право відповідача на земельну ділянку під спірними об`єктами незавершеного будівництва та документа, що відповідно до законодавства надає йому право на виконання будівельних робіт не відповідають обставинам справи та суперечать законодавству, оскільки судом не взято до уваги того, що відсутність дозвільних документів на час вчинення реєстраційних дій не свідчить про їх відсутність на час зведення об`єктів незавершеного будівництва, в той час як до скасування декларації про початок виконання підготовчих робіт з нового будівництва від 10.12.2016 ХК59 з нового будівництва багатопаливної автозаправної станції по просп. Московському, 134 у м. Харкові листом Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківської області від 21.02.2017 №1020-778 вже було побудовано фундаменти спірних об`єктів незавершеного будівництва, готовністю-10% , матеріал бетон, а договір оренди землі від 25.09.2007 № 52, за яким відповідачу надано в оренду земельну ділянку під спірними об`єктами не припинений, зареєстроване на його підставі речове право оренди не скасовано, земельна ділянка не повернута до земель запасу міста, а відповідач є належним землекористувачем та платником орендної плати за цю ділянку.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2021 для розгляду справи №922/2474/21 визначено колегію суддів у складі: Тарасова І.В. головуючий суддя-доповідач, суддя Пуль О.А., суддя Шевель О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.12.2021 у справі №922/2474/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Цихар", м. Харків на рішення господарського суду Харківської області у справі № 922/2474/21 та призначено розгляд справи в судове засідання з повідомленням сторін на 24.01.2022 р. о 11:00.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2022, у зв`язку з відпусткою судді Пуль О.А. для розгляду справи №922/2474/21 визначено колегію суддів у складі: Тарасова І.В. головуючий суддя-доповідач, суддя Фоміна В.О., суддя Шевель О.В.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2022 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Шевель О.В. для розгляду справи №922/2474/21 визначено колегію суддів у складі: Тарасова І.В. головуючий суддя-доповідач, суддя Мартюхіна Н.О., суддя Фоміна В.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 у справі №922/2474/21 розгляд апеляційної скарги відкладено за клопотанням відповідача на 03.03.22 об 11:30.

26.01.2022 до суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу (вх. 957), в якому він просить суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення та безпідставність викладених в апеляційній скарзі доводів та їх суперечність законодавству.

Судова колегія зазначає про те, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14.03.2022, затвердженим Законом України № 2119-IX від 15.03.2022, частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб - у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

За таких обставин, судове засідання, призначене на 03.03.2022, не відбулось.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 17.05.2022, затвердженим Законом України №2263-IX від 22.05.2022, постановлено: на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану" від 12.08.2022 № 573/2022, затвердженим Законом України №2500-IX від 15.08.2022, постановлено:на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, та Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Отже, на теперішній час в Україні діє воєнний стан, який запроваджено вищезазначеним Указом Президента України строком до 21.11.2022.

Водночас, з огляду на необхідність розгляду апеляційної скарги впродовж розумних строків в контексті встановлених п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантій, з огляду на приписи пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 ГПК України, якими встановлено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.08.2022 призначено апеляційну скаргу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін на 22.09.2022 р. о 14:15 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань. № 132.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.22, у зв`язку з відпусткою судді Мартюхіної Н.О. для розгляду справи №922/2474/21 визначено колегію суддів у складі: Тарасова І.В. головуючий суддя-доповідач, суддя Пуль О.А. , суддя Фоміна В.О.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечив з підстав, наведених у відзиві на неї.

Відповідач та треті особи, які належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання (завчасне отримання 02.09.22 відповідачем та третіми особами копії ухвали суду від 15.08.22, якою призначено дату, час та місце даного судового засідання підтверджується повідомленями про вручення рекомендованого поштового відправлення та даними трекінгу «Укрпошта»), представників для участі в ньому не направили. про причини неявки суд не повідомили, а тому відповідно до ч. 3 статті 202, ч. 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України наявні підстави для розгляду справи за відсутності представників зазначених учасників справи.

Від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості його представнику, який через бойові дії покинув територію міста Харкова, взяти участь в судовому засіданні та надання ним аргументованих пояснень щодо питань, які можуть виникнути під час апеляційного розгляду справи без небезпеки для життя та здоров`я.

Колегія суддів відмовляє в задоволенні зазначеного клопотання зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 202 Господарського процесуального кодексу України, Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею(частина 1 статті).

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження(частина 2 статті).

Відповідно до статті 270 Господарськго процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Повідомлені відповідачем у зазначеному клопотанні обставини, не є підставами для відкладення розгляду справи, з огляду на те, що в судове засідання 24.01.2022 представник відповідача не з`явився, а тому його неявка в дане судове засідання є повторною, в той час як ухвалою від 24.01.22 розгляд справи вже відкладався за його клопотанням,отримав, а тому відповідач, який подав апеляційну скаргу та в цій скарзі висловив свою правову позицію щодо суті справи, завчасно отримав відзив позивача на неї, не був позбавлений чи обмежений можливості реалізувати свої процесуальні права під час апеляційного розгляду справи з урахуванням засад розумності строків розгляду справи, пропорційності, рівності учасників процесу перед законом та судом, в тому числі мав можливість заявити клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, зважаючи на таке.

З матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом Харківської міського нотаріального округу Клопотовим С.Д. (рішення від 25.06.2020 № 52833731) з відкриттям розділу об`єкта нерухомого майна № 101 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. А незавершеного будівництва (готовність 10%) по просп. Московському, 134 у м. Харкові (кадастровий номер: :03:001:0006 площею 0,9233 га) за ТОВ Цихар. Підставою для винесення вказаного рішення стали: технічний паспорт №326598425 від 17.06.2020, виданий ТОВ Лімінгтон; довідка №326598425 від 17.06.2020, видана ТОВ Лімінгтон.

Окрім цього, рішенням державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіним С.В. (рішення 56475519 від 05.02.2021) з відкриттям розділу об`єкта нерухомого майна №101 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. Б незавершеного будівництва (готовність 10%) по просп. Московському, 134 у м. Харкові (кадастровий номер: :03:001:0006 площею 0,9233 га) за ТОВ Цихар. Підставою для винесення вказаного рішення стали: довідка №24 від 02.02.2021 видана ТОВ Машбудторг; додаткова угода б/н від 24.11.2014 видана сторонами за угодою; договір оренди б/н від 03.09.2007 виданий сторонами за договором.

Позивач в позовній заяві вказує на те, що вивченням наявних документальних матеріалів та інформації виконавчих органів міської ради встановлено, що рішенням Харківської міської ради від 22.11.2006 №171/06 ТОВ Цихар надано в оренду земельну ділянку (кадастровий номер :03:001:0006) загальною площею 0,9233 га по просп. Московському (в районі заводу ХЕМЗ) у м. Харкові для будівництва торговельно-офісного центру (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації) строком до 31.12.2014.

На підставі вказаного рішення, між Харківською міською радою та ТОВ Цихар укладено договір оренди землі від 25.09.2007 №52.

Додатковою угодою №б/н від 24.11.2014 вказаний договір оренди землі подовжено до 31.12.2016.

Пунктом 6.1. рішення 10 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.12.2016 №457/16 договір оренди землі від 25.09.2007 №52 (кадастровий номер № :03:001:0006) загальною площею 0,9233 га по просп. Московському, 134 у м. Харкові між Харківською міською радою та ТОВ Цихар поновлено до 31.12.2018.

Пунктом 6.2. вказаного рішення вказано звернутися до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради для оформлення додаткової угоди до договору оренди землі від 25.09.2007 №52 в частині продовження строку будівництва об`єкту.

Проте, на виконання вказаного рішення Харківської міської ради, відповідач до Харківської міської ради для оформлення додаткової угоди до договору оренди №52 не звертався. На сьогоднішній день право користування земельною ділянкою (кадастровий номер :03:001:0006) за адресою: м. Харків, просп. Московський, 134 (в районі заводу ХЕМЗ) до теперішнього часу належним чином не поновлено.

Враховуючи те, що вказана додаткова угода була укладена строком до 31.12.2016, договір оренди земельної ділянки припинив свою дію у 2016 році, що свідчить про відсутність у відповідача права на земельну ділянку на момент реєстрації прав на об`єкти незавершеного будівництва.

Крім того, на момент вчинення реєстраційних дій на об`єкт незавершеного будівництва літ. А та літ. Б по просп. Московському, 134 у м. Харкові, у відповідача були відсутні дозвільні документи на початок виконання будівельних робіт, що в свою чергу є порушенням вимог ст. 27-1 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Декларація про початок виконання підготовчих робіт від 10.12.2016 ХК59 з нового будівництва багатопаливної автозаправної станції по просп. Московському, 134 у м. Харкові,яку відповідач надав реєстратору для проведення реєстрації права власності вказаних об`єктів була скасована листом Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківської області від 21.02.2017 №1020-778 у зв`язку з виявленням недостовірних даних декларації.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим він звернувся до суду з цим позовом,предмет якого складають матеріально-правові вимоги про:

- скасування державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю літ. "А" по просп. Московському, 134 у м. Харкові за Товариством з обмеженою відповідальністю "Цихар" () (реєстраційний № об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 37046230);

- скасування державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю літ. "Б" по просп. Московському, 134 у м. Харкові за Товариством з обмеженою відповідальністю "Цихар" () (реєстраційний № об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 40419920).

В постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 15.08.2019 справа № 905/2122/18 викладено правову позицію про те, що спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює приватноправового характеру спору.

В постанові від 12.02.2020 у справі № 820/4524/18 з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 04 квітня 2018 року у справах № 817/567/16 та 826/9928/15, 10 квітня 2018 року у справі № 808/8972/15, 16 травня 2018 року у справі № 826/4460/17, 23 травня 2018 року у справі № 815/4618/16, 05 червня 2018 року у справі № 04/20728/14, від 12 червня 2018 року у справі № 823/378/16, 13 червня 2018 року у справах № 820/2675/17 та 803/1125/17, щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами осіб, які не були заявниками стосовно вчинення реєстраційних дій, до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у державному реєстрі щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що такий критерій визначення юрисдикції спору, як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на земельну ділянку не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою.Скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тобто не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів. Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження, а тому вони мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені приписами ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом наведених норм, спосіб захисту цивільного права чи інтересу це закріплені законом матеріально-правові заходи, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених(оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.Тобто це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути ефективними, тобто приводити до реального поновлення порушеного права(забезпечення припинення його невизнання чи оспорювання) або припиняти неможливість задоволення інтересу, а у випадку неможливості вказаного забезпечити отримання відповідного відшкодування.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (оспорювання, невизнання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку із цим , або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Перелік способів захисту, зазначений в ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України не є вичерпним, та суду надано право захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч. 3 ст. 16 Цивільного кодексу України)

Зазначена правова позиція щодо способів захисту узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц, від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16,постановах Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 910/23488/17 та від 12.12.2019 у справі № 910/1997/18, від 27.02.2020 у справі № 5013/458/11, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Як зазначено вище, предметом позову у даній справі позивачем визначено матеріально-правові вимоги про скасування державної реєстрації права власності відповідача на спірні об`єкти незавершеного будівництва.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що позивачем обрано належний та ефективний спосіб захисту порушеного права, з огляду на наступне.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України № 1952 (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Зміст зазначеної правової норми переконливо свідчить про те, що, на відміну від частини 2 статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:

1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, з 16.01.2020, тобто на час звернення позивача з позовом у даній справі, законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

Крім того, додатковим підтвердженням наведеного висновку є пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", згідно з яким судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не входить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

Зазначеної правової позиції щодо способів захисту при оскарженні реєстраційних дій стосовно речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень дотримується Верховний Суд в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.06.2020 у справах №№ 922/2589/19, 906/516/19, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.11.2021 у справі № 361/3659/18.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції щодо того, що державна реєстрація права власності відповідача на спірні об`єкти незавершеного будівництва проведена з порушенням вимог чинного законодавства, чим порушено право позивача, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позову про скасування такої реєстрації.

Статтею 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості) віднесено земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (з наступними змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Згідно з ч. 1-2 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Статтею 331 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва.

Виходячи зі змісту наведених норм, чинне законодавство відносить до об`єктів нерухомого майна речі, за такими критеріями як міцний зв`язок із землею (стаціонарність, капітальний характер), яка може забезпечуватися зокрема наявністю такої несучої конструкції як фундамент, та неможливість переміщення речі без її знецінення та зміни цільового призначення, а державна реєстрація проводиться щодо прав на майно, яке вже має ознаки нерухомості і така реєстрація за прямою вказівкою закону визначає момент виникнення прав саме на нерухоме майно

За змістом статті 331 Цивільного кодексу України об`єкт незавершеного будівництва є особливим нерухомим майном, оскільки маючи відповідні фізичні ознаки нерухомості, знаходиться в процесі створення його фізичне створення розпочато, однак не завершене, тобто не виконані всі передбачені проектно-звітною документацією роботи) та не введений в експлуатацію у встановленому порядку.

При цьому об`єкт незавершеного будівництва може бути введений до цивільного обороту із реєстрацією речових прав на нього за певних умов, зазначених в абз. 2 ч. 3 статті 331 Цивільного кодексу України (укладення договір щодо об`єкта незавершеного будівництва, наявність документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва).

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, виходячи із зазначених норм Закону, державний реєстратор в процедурі розгляду заяви про реєстрацію речових прав на нерухоме майно повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

Положеннями ч. 8 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

З огляду на закріплені у ст. ст. 9, 18 Закону Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» положення, порядок державної реєстрації та коло повноважень суб`єктів державної реєстрації у ході її проведення, останні приймають рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Згідно зі ст. 27-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва подаються такі документи:

1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом (у разі відсутності у Державному реєстрі прав зареєстрованого відповідного речового права на земельну ділянку);

2) документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт (крім випадків, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів);

3) документ, що містить опис об`єкта незавершеного будівництва за результатами технічної інвентаризації такого об`єкта.

Пунктом 81 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 передбачено, що державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва проводиться у порядку, встановленому для державної реєстрації прав щодо нерухомого майна, право власності на яке заявлено вперше, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Згідно з п 82 Порядку, у разі проведення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва заінтересованою особою є особа, яка здійснює його будівництво.

Пуктом 83. Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва заявник також подає:

документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку;

документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт;

технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва.

Якщо відповідно до законодавства право на виконання будівельних робіт виникає з моменту повідомлення уповноважених органів, заявник також подає копію документа, що відповідно до законодавства підтверджує факт повідомлення.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, реєстрація за відповідачем права власності на спірні об`єкти незавершеного будівництва всупереч вимог статті 27-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та пункту 83 Порядку проведена за відсутності зареєстрованого речового права на земельну ділянку під такими об`єктами або документу, що посвідчує таке речове право та документу, який відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт.

Відповідно до частин 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю, згідно зі статтями 116, 118 Земельного кодексу України, є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (стаття 126 Земельного кодексу України).

Разом з тим, відповідно до статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав проводиться на підставі правовстановлювальних документів, в тому числі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

При цьому колегія судів зазначає, що державна реєстрація речового права є похідною технічною дією, яка може проводиться лише на підставі правовстановлювального документа, який підтверджує факт набуття речового права, а отже така реєстрація безпосередньо не створює такий факт та не має самостійного правовстановлювального характеру. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення речового права, а самостійного значення щодо підстав виникнення такого права не має, а тому сама по собі не є підставою та способом набуття речового права, є лише офіційним визнанням з боку держави вже набутого особою права.З урахуванням наведеного, сама по собі державна реєстрація речового права на нерухоме за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.

Відповідна правова позиція щодо відсутності самостійного правовстановлювального характеру державної реєстрації узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах: Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.02.2018 у справі № 906/538/16 та від 21.01.21 у справі № 910/27779/14;Об`єднаної Палати Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18; Великої Палати Верховного Суду від 07.04.20 у справі № 916/2791/13 та від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17.

Разом з тим, як зазначено вище, стаття 27-1 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» серед документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва визначає документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом (у разі відсутності у Державному реєстрі прав зареєстрованого відповідного речового права на земельну ділянку)

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується самим відповідачем, згідно з договором оренди землі укладеним між ТОВ Цихар та Харківською міською радою по просп. Московському, 134 (кадастровий номер :03:001:0006) від 25.09.2007 за № 52, відповідачу було передано в оренду строком до 31.12.2014 земельна ділянка загальною площею 0.9233 га,. Додатковою угодою від 24.11.2014 до договору оренди від 25.09.2007 №52 строк дії Договору продовжено до 31.12.2016.

Пунктом 6.1. рішення 10 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.12.2016 №457/16 договір оренди землі від 25.09.2007 №52 (кадастровий номер № :03:001:0006) загальною площею 0,9233 га по просп. Московському, 134 у м. Харкові між Харківською міською радою та ТОВ Цихар поновлено до 31.12.2018.

Пунктом 6.2. вказаного рішення вказано звернутися до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради для оформлення додаткової угоди до договору оренди землі від 25.09.2007 №52 в частині продовження строку будівництва об`єкту.

Проте, на виконання вказаного рішення Харківської міської ради, відповідач до Харківської міської ради для оформлення додаткової угоди до договору оренди №52 не звертався. На сьогоднішній день право користування земельною ділянкою (кадастровий номер :03:001:0006) за адресою: м. Харків, просп. Московський, 134 (в районі заводу ХЕМЗ) належним чином (шляхом укладення відповідної додаткової угоди) не поновлено.

Відповідно до Інформації з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно(а.с. 30-31) та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 37) на підставі вказаного Договору оренди та додаткової угоди до нього зареєстровано право оренди відповідача на земельну ділянку по просп. Московському, 134 (кадастровий номер :03:001:0006) строком дії до 31.12.2016 , з правом пролонгації.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі» у відповідній редакції, що діяла на час закінчення вказаного Договору оренди землі передбачалось його поновлення за наявності визначених в цій статті умов з обов`язковим укладенням додаткової угоди.Відповідна додаткова угода у матеріалах справи відсутня.

Отже, дія Договору оренди, за яким відповідачу передано в користування земельну ділянку під спірними об`єктами незавершеного будівництва, закінчилась у 2016 році, тоді як право власності на об`єкти незавершеного будівництва (готовністю 10%) нежитлові будівлі літ. А та літ. Б були зареєстровані у 2020 та 2021 роках.

З наведеного вбачається відсутність у відповідача на момент реєстрації права власності на спірні об`єкти незавершеного будівництва як зареєстрованого речового права на земельну ділянку під цими об`єктами, так і правовстановлювального документу, який би підтверджував таке право.

Доводи скаржника щодо того, що він є належним землекористувачем вказаної земельної ділянки у зв`язку з тим, що продовжує сплачувати за її користування орендну плату не грунтуються на нормах чинного законодавства та законодавства , що діяло на час закінчення 31.12.2016 строку зазначеного Договору оренди землі, оскільки відповідним законодавством не передбачено сплату орендарем орендної плати після закінчення строку дії договору оренди землі підставою для автоматичного продовження чи поновлення договору оренди землі.

Відповідно до ст. 9 Закону України Про архітектурну діяльність, будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України Про регулювання містобудівної діяльності.

Згідно зі статтею 26 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Згідно до ч. 1 ст. 34 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 36 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється.

Отримання замовником інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт, крім направлення повідомлення про початок виконання будівельних робіт до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до частини першої цієї статті, не вимагається.

За вимогами п. 4 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №466, підготовчі роботи, визначені будівельними нормами, стандартами і правилами, можуть виконуватися замовником після набуття права на земельну ділянку відповідного цільового призначення та подання повідомлення про початок виконання підготовчих робіт до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Пунктом 11 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністру України від 13.04.2011 №466, встановлено, що замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданому ним повідомленні, за виконання будівельних робіт без подання повідомлення та за порушення вимог, визначених цим Порядком, відповідно до Закону України Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності та Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Пункт 13 цього Порядку встановлює, що орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом п`яти робочих днів з дня надходження повідомлення забезпечує внесення інформації, зазначеної у повідомленні, до єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі - реєстр) згідно з цим Порядком. У разі подання повідомлення через електронний кабінет внесення до реєстру інформації, зазначеної у повідомленні, здійснюється в день його надходження автоматично за допомогою програмних засобів ведення реєстру.

В свою чергу, Порядок виконання підготовчих та будівельних робіт, затверджений постановою Кабінету Міністру України від 13.04.2011 №466, не наділяє орган державного архітектурно-будівельного контролю правом відмовити забудовнику у внесенні інформації, зазначеної у повідомленні, до реєстру.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується самим відповідачем, декларація про початок виконання підготовчих робіт від 10.12.2016 ХК59 з нового будівництва багатопаливної автозаправної станції по просп. Московському, 134 у м. Харкові була скасована листом Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківської області від 21.02.2017 №1020-778, у зв`язку з виявленням недостовірних даних декларації.

Відповідно до статті 22-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»,єдина державна електронна система у сфері будівництва (далі - електронна система) - єдина інформаційно-телекомунікаційна система у складі містобудівного кадастру, що забезпечує створення, перегляд, відправлення, прийняття, збирання, внесення, накопичення, обробку, використання, розгляд, зберігання, захист, облік та надання інформації у сфері будівництва, а також електронну взаємодію між фізичними та юридичними особами, державними органами, органами місцевого самоврядування, центрами надання адміністративних послуг, з метою отримання визначених цим Законом послуг у сфері будівництва.

Електронна система складається з:

1) Реєстру будівельної діяльності;

2) електронного кабінету користувача електронної системи;

3) порталу електронної системи.

Невід`ємною архівною складовою частиною Реєстру будівельної діяльності є єдиний реєстр документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

Разом з тим, в реєстрі будівельної діяльності, розміщеному на офіційному веб-сайті Держархбудінспекції України (www.dabi.gov.ua), який містить відповідну інформацію стосовно документів, що дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття об`єкта в експлуатацію з травня 2011 року, відсутня інформація щодо об`єктів за вищезазначеною адресою.

Матеріали справи не містять доказів наявності на момент вчинення реєстраційних дій на об`єкти незавершеного будівництва літ. А та літ. Б по просп. Московському, 134 у м. Харкові у відповідача дозвільних документів на початок виконання будівельних робіт.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо того, що вказана декларація про початок виконання підготовчих робіт від 10.12.2016 ХК59 про початок виконання підготовчих робіт на час зведення спірних об`єктів незавершеного будівництва ще не була скасована, а тому є дозвільним документом, що надавав право на виконання відповідних будівельних робіт, оскільки скасований акт не створює юридичних наслідків з моменту його видання.

Щодо наявності порушеного права позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Порушення права являє собою протиправну дію (бездіяльність) особи, яка має наслідком припинення в особи її права або створення перешкод у процесі його здійснення як повністю, так і частково.Порушенням права вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника,внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке.Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Реєстрація права власності відповідача на спірні об`єкти незавершеного будівництва, окрім того, що проведена з порушенням норм чинного законодавства, також порушує права позивача як представницького органу власника земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані(територіальної громади міста Харкова), оскільки відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 376 Цивільного кодексу України ці об`єкти вважаються самочинним будівництвом, через те, що збудовані на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, за відсутності документа, який дає право виконувати будівельні роботи, і особа, яка здійснила таке будівництво не набуває права власності на нього.Разом з тим, згідно зі ст.ст. 375, 376 Цивільного кодексу України, лише власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.Відповідно до ч. 4 статті 376 Цивільного кодексу України, в разі заперечення власника проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, власник має право вимагати знесення відповідного будівництва особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга-без задоволення.

Керуючись статтями статтею 269, пунктом 1 статті 275, статтею 276, статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Цихар" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 09.11.2021 у справі № 922/2474/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.Порядок і строк її оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 29.09.22.

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя О.А. Пуль

Суддя В.О. Фоміна