РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.09.2022Справа №910/6300/22

Суддя Господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Фізичної особи-підприємця Хоменко Наталії Миколаївни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зеніт Склад"

про стягнення 85 469,76 грн.,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року Фізична особа-підприємець Хоменко Наталія Миколаївна звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зеніт Склад" про стягнення 85 469,76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Фізичною особою-підприємцем Хоменко Наталією Миколаївною було надано у липні 2021 року Товариству з обмеженою відповідальністю "Зеніт Склад" згідно Договору №2107/21-зе перевезення вантажу автомобільним транспортом від 21.07.2021 послуги перевезення вантажу загальною вартістю 67 829,20 грн., в той час як відповідач не виконав свого обов`язку з оплати наданих послуг, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у вказаному розмірі.

Крім того, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати послуг перевезення, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зеніт Склад" пені у розмірі 1 254,84 грн., нарахованої за період з 10.08.2021 по 10.02.2022, а також 3% річних у розмірі 1 917,80 грн. та інфляційних втрат у розмірі 14 467,92 грн., нарахованих за період з 10.08.2021 по 19.07.2022.

До позовної заяви Фізичною особою-підприємцем Хоменко Наталією Миколаївною долучено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, у відповідності до якого позивач поніс витрати на оплату судового збору у розмірі 2 481,00 грн. та очікує понести витрати на оплату професійної правничої допомоги у орієнтовному розмірі 17 000,00 грн., докази понесення яких будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (про що зазначено у прохальній частині позовної заяви).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2022 відкрито провадження у справі №910/6300/22; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено сторонам строки на подання заяв по суті спору.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Вказана ухвала суду від 27.07.2022 була надіслана відповідачу 29.07.2022 рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 01014, м. Київ, вул. Звіринецька, буд. 63.

Однак поштове відправлення №589 не було вручене відповідачу та було повернуте до суду 16.08.2022 у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою, що підтверджується довідкою відділення поштового зв`язку від 09.08.2022 на відповідному конверті.

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що днем вручення відповідачу ухвали суду від 27.07.2022 є 09.08.2022 (дата проставлення на довідці відділення поштового зв`язку відмітки щодо причини повернення поштового відправлення).

Статтею 113 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За приписами ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Пунктом 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 27.07.2022 у справі №910/6300/22 встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Зеніт Склад" строк на подання відзиву з долученими до нього доказами та з доказами його направлення позивачу - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю "Зеніт Склад" повинне було подати відзив на позов у строк до 24.08.2022 включно.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

22.09.2022 засобами електронного зв`язку від Фізичної особи-підприємця Хоменко Наталії Миколаївни надійшли докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

21.07.2022 між Фізичною особою-підприємцем Хоменко Наталією Миколаївною (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зеніт Склад" (замовник) укладено договір №2107/21-зе перевезення вантажу автомобільним транспортом (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого перевізник зобов`язався надати послуги з перевезення ввіреного йому замовником вантажу автомобільним транспортом і видати вантаж уповноваженій на його одержання замовником особі, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити надані послуги перевезення вантажу в порядку і розмірах, визначених цим договором.

Пунктом 3.7 Договору передбачено, що замовник зобов`язаний протягом 10 робочих днів з моменту надання перевізником акта виконаних робіт (наданих послуг) підписати акт виконаних робіт (наданих послуг) або надати вмотивовану, викладену у письмовому вигляді відмову від підписання акту виконаних робіт (наданих послуг). У випадку ненадання такої відмови/не підписання або невмотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт (наданих послуг) або відсутності письмових заперечень щодо нього у зазначений строк, акт виконаних робіт (наданих послуг) вважається підписаним, а відповідні послуги вважаються наданими в повному обсязі та належної якості.

У пункті 3.8 Договору зазначено, що оплата наданих перевізником послуг здійснюється замовником у безготівковому порядку в національній грошовій валюті - гривні шляхом перерахування коштів на поточний рахунок перевізника протягом 10 банківських днів після фактичного виконання перевезення та підписання сторонами акта виконаних робіт (наданих послуг).

Згідно пункту 5.8 Договору у випадку прострочення оплати наданих перевізником послуг, замовник сплачує за письмовою вимогою пеню в розмірі 0,01% від вартості неоплачених послуг за кожен день прострочення.

Спір у справі виник у зв`язку із твердженнями Фізичної особи-підприємця Хоменко Наталії Миколаївни про наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Зеніт Склад" боргу у розмірі 67 829,20 грн. з оплати наданих позивачем у липні 2021 року послуг по перевезенню вантажу. Крім того, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати послуг перевезення, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зеніт Склад" пені у розмірі 1 254,84 грн., нарахованої за період з 10.08.2021 по 10.02.2022, а також 3% річних у розмірі 1 917,80 грн. та інфляційних втрат у розмірі 14 467,92 грн., нарахованих за період з 10.08.2021 по 19.07.2022.

Укладений сторонами Договір є договором перевезення вантажу, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 32 Господарського кодексу України та Глави 64 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 2 ст. 307 Господарського кодексу України встановлено, що договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Надання позивачем у липні 2021 року на підставі Договору послуг відповідачу по перевезенню вантажів підтверджується підписаними представниками актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №6 від 27.07.2021 на суму 12 763,52 грн. та №3 від 22.07.2021 на суму 55 065,68 грн.

Статтею 916 Цивільного кодексу України визначено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 3.8 Договору зазначено, що оплата наданих перевізником послуг здійснюється замовником у безготівковому порядку в національній грошовій валюті - гривні шляхом перерахування коштів на поточний рахунок перевізника протягом 10 банківських днів після фактичного виконання перевезення та підписання сторонами акта виконаних робіт (наданих послуг).

Отже, враховуючи, що сторонами було погоджено обрахунок строку оплати у банківських днях, то відповідач повинен був оплатити за надані згідно акту №3 від 22.07.2021 послуги вартістю 55 065,68 грн. до 05.08.2021 включно, а згідно акту №6 від 27.07.2021 послуги вартістю 12 763,52 грн. - до 10.08.2021 включно.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Доказів сплати відповідачем за надані Фізичною особою-підприємцем Хоменко Наталією Миколаївною у липні 2021 року послуги перевезення вантажу згідно Договору загальною вартістю 67 829,20 грн. станом на дату розгляду справи Товариством з обмеженою відповідальністю "Зеніт Склад" суду не надано.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись наведеними нормами господарського процесуального закону, суд приходить до висновку, що у Товариства з обмеженою відповідальністю "Зеніт Склад" наявна прострочена заборгованість перед Фізичною особою-підприємцем Хоменко Наталією Миколаївною у розмірі 67 829,20 грн.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості відповідача у розмірі 67 829,20 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовна вимога Фізичної особи-підприємця Хоменко Наталії Миколаївни про стягнення 67 829,20 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати послуг перевезення, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зеніт Склад" пені у розмірі 1 254,84 грн., нарахованої за період з 10.08.2021 по 10.02.2022, а також 3% річних у розмірі 1 917,80 грн. та інфляційних втрат у розмірі 14 467,92 грн., нарахованих за період з 10.08.2021 по 19.07.2022.

Судом встановлено, що відповідач обов`язку по сплаті коштів у визначений Договором строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Зеніт Склад" не навело обставин, з якими законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно пункту 5.8 Договору у випадку прострочення оплати наданих перевізником послуг, замовник сплачує за письмовою вимогою пеню в розмірі 0,01% від вартості неоплачених послуг за кожен день прострочення.

Погоджений сторонами у пункті 5.8 Договору розмір пені є меншим ніж подвійна облікова ставка НБУ, відтак даний пункт не суперечить приписам Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З наведеного пункту Договору вбачається, що сторонами було визначено розмір пені (0,01%), порядок нарахування пені (від вартості неоплачених послуг за кожен день прострочення), однак не погоджено строк нарахування пені, а відтак до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, якими обмежено строк нарахування пені піврічним терміном.

Позивач у своєму розрахунку вказує, що відповідачем було прострочено виконання своїх зобов`язань з оплати наданих послуг перевезення з 10.08.2021, однак суд не погоджується із такими твердженнями Фізичної особи-підприємця Хоменко Наталії Миколаївн з огляду на наступне.

Статтею 253 Цивільного кодексу України унормовано, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Тобто, в останній день виконання зобов`язання з оплати наданих 22.07.2022 послуг - 10.08.2022 відповідач не був таким, що допустив прострочення виконання такого зобов`язання, а правомірним є нарахування 3% річних та пені з 11.08.2021 (яке є першим днем прострочення Товариства з обмеженою відповідальністю "Зеніт Склад" оплати послуг вартістю 55 065,68 грн.).

Крім того, приписами частини шостої статті 232 Господарського кодексу України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього строку, але такий строк, з урахуванням положень статей 251, 252 Цивільного кодексу України має бути визначений. При цьому, перебіг вказаного строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.02.2022 у справі №924/441/20, від 16.12.2021 у справі №925/1386/19, від 12.03.2020 у справі №907/65/18 та від 23.07.2020 у справі №920/180/19.

Таким чином, правомірним є нарахування Товариству з обмеженою відповідальністю "Зеніт Склад" пені за порушення грошового зобов`язання з оплати наданих 22.07.2022 послуг з 06.08.2021 по 05.02.2022, а наданих 27.07.2022 - з 11.08.2021 по 10.02.2022.

Суд, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені з урахуванням наведеного та визначеного позивачем періоду нарахування, прийшов до висновку про правомірність стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зеніт Склад" пені у розмірі 1 226,03 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат з врахуванням у інформаційно-пошуковій системі "Ліга:Закон", а також зважаючи на імперативність приписів ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог в частині вимоги про стягнення інфляційних втрат, суд приходить до висновку, що правомірним є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зеніт Склад" 3% річних у розмірі 1 916,76 грн. та інфляційних втрат у розмірі 14 467,92 грн.

За таких обставин позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Хоменко Наталії Миколаївни підлягають частковому задоволенню, а з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зеніт Склад" підлягає стягненню сума основного боргу у розмірі 67 829,20 грн., пеня у розмірі 1 226,03 грн., інфляційні втрати у розмірі 14 467,92 грн. та 3% річних у розмірі 1 916,76 грн.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат позивача на оплату професійної правничої допомоги.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

До позовної заяви Фізичною особою-підприємцем Хоменко Наталією Миколаївною долучено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, у відповідності до якого позивач поніс витрати на оплату судового збору у розмірі 2 481,00 грн. та очікує понести витрати на оплату професійної правничої допомоги у орієнтовному розмірі 17 000,00 грн., докази понесення яких будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (про що зазначено у прохальній частині позовної заяви).

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

22.09.2022 позивачем було подано до суду докази на підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу.

Представництво інтересів Фізичної особи-підприємця Хоменко Наталії Миколаївни в межах справи №910/6300/22 здійснювалось адвокатом Адвокатського об`єднання "Тімашова Андрія" Тімашовим Андрієм Сергійовичем (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №287 від 30.10.2015) на підставі договору про надання правничої допомоги адвокатським бюро від 16.07.2022 та ордеру серії АА №1197442 від 19.07.2022.

Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 2.1 договору про надання правничої допомоги адвокатським бюро від 16.07.2022 передбачено, що послуги сплачуються протягом трьох банківських днів на підставі виставленого рахунку-фактури.

Згідно пункту 2.2 Договору про надання правничої допомоги адвокатським бюро від 16.07.2022 сторонами було погоджено перелік послуг та їх вартість, а в п. 2.3 договору передбачено гонорар успіху, який складає 10% від суми позову - 8 500,00 грн.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу Фізичною особою-підприємцем Хоменко Наталією Миколаївною було подано до суду складений позивачем та адвокатом Андрієм Тімашовим акт приймання-передачі виконаних послуг від 20.09.2022, у відповідності до якого адвокатом було надано, а Фізичною особою-підприємцем Хоменко Наталією Миколаївною прийнято наступні послуги:

- зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції, вартістю 1 000,00 грн.;

- вивчення судової практики, вартістю 1 000,00 грн.;

- підготовка та подання до суду позовної заяви, вартістю 2 000,00 грн.;

- гонорар успіху - 8 500,00 грн.

У відповідності до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

Тобто, в цілому нормами процесуального та матеріального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, додаткова постанова Верховного Суду від 08.04.2021 у справі №922/2321/20).

Щодо надання адвокатом в межах даного спору такої послуги як аналіз судової практики, вартістю 1 000,00 грн., то суд відзначає, що послуги адвоката зі здійснення аналізу, пошуку і вивчення судової практики в аналогічних справах (вивчення нормативної бази, публікацій науковців, коментарів спеціалістів тощо) охоплюються послугою зі здійснення підготовки заяв по суті спору (в межах яких і формується правова позиція сторони по суті спору).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.04.2021 у справі №922/2321/20.

До того ж, позовна заява Фізичної особи-підприємця Хоменко Наталії Миколаївни не містить посилання на судову практику в інших справах, а відтак перевірити (підтвердити) реальність виконання адвокатом Андрієм Тімашовим вказаних робіт не вбачається за можливе.

Відносно додаткової оплати ("гонорар успіху") при позитивному для клієнта рішенні в розмірі 8 500,00 грн. то суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зазначила, що в рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що з урахуванням практики ЄСПЛ не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Надавши оцінку дотриманню критеріїв формування розміру гонорару адвоката, суд прийшов до висновку про те, що у даному конкретному випадку наявні підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 500,00 грн. (тобто, судом не покладається на відповідача відшкодування такої послуги як аналіз судової практики та половина гонорару успіху), оскільки цей розмір судових витрат є співмірним з обсягом наданих послуг та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

В іншій частині заявлений розмір витрат є необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 13, 74, 86, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Хоменко Наталії Миколаївни задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зеніт Склад" (01014, м. Київ, вул. Звіринецька, буд. 63; ідентифікаційний код 39344192) на користь Фізичної особи-підприємця Хоменко Наталії Миколаївни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) борг у розмірі 67 829 (шістдесят сім тисяч вісімсот двадцять дев`ять) грн. 20 коп., пеню у розмірі 1 226 (одна тисяча двісті двадцять шість) грн. 03 коп., 3% річних у розмірі 1 916 (одна тисяча дев`ятсот шістнадцять) грн. 76 коп., інфляційні втрати у розмірі 14 467 (чотирнадцять тисяч чотириста шістдесят сім) грн. 92 коп., судовий збір у розмірі 2 480 (дві тисячі чотириста вісімдесят) грн. 13 коп. та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26.09.2022.

Суддя Р.В. Бойко