ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" вересня 2022 р. Справа № 924/1351/20 (924/97/22)

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі: суддя Танасюк О.Є., секретар судового засідання Ключка Н.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного підприємства „Рудпол", м. Хмельницький

до Колективного підприємства „Агрофірми „Проскурів", м. Хмельницький

про - визнання недійсним договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 року, який укладений між Приватним підприємством „Рудпол" та Агрофірмою „Проскурів";

про - визнання недійсним договору переведення боргу від 18.11.2020р., який укладений між Приватним підприємством „Рудпол" та Агрофірмою „Проскурів"

(в межах справи №924/1351/20 про банкрутство колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів")

Представники сторін:

позивач: Керницька І.Р. - згідно ордера

відповідач: Венгер Д.О. - згідно ордеру

від кредитора ОСОБА_1 - Ярош В.Ю. - згідно ордера

Рішення ухвалюється 19.09.2022, оскільки 18.08.2022, 30.08.2022, 01.09.2022, 06.09.2022, 15.09.2022 постановлялися ухвали про оголошення перерви в судовому засіданні, які занесені до протоколів судових засідань.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі згідно з ч. 1 ст. 240 ГПК України.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 07.02.2022 відкрито провадження у справі №924/1351/20 (924/197/22) в межах справи №924/1351/20 про банкрутство колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів". Даною ухвалою постановлено розглядати справу №924/1351/20 (924/97/22) за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

30.03.2022 судом постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження у справі №924/1351/20 (924/97/22) на 30 днів, яка занесена до протоколу судового засідання.

Зважаючи на введення на усій території України воєнного стану, що утруднює реалізацію учасниками справи прав, наданих їм Господарським процесуальним кодексом України, дотримуючись принципів господарського судочинства, зокрема, рівності учасників судового процесу та змагальності сторін та виконання завдань підготовчого провадження, в ухвалі від 27.04.2022 суд дійшов висновку здійснювати розгляд справи в підготовчому провадженні в розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

Ухвалою суду від 05.07.2022 задоволено клопотанням позивача від 05.07.2022 та витребувано у розпорядника майна, в.о. керівника КП „Агрофірма „Проскурів" Рудого А.М. оригінал погодження від 19.02.2018 №5.

В підготовчому засіданні 19.07.2022 на виконання ухвали Господарського суду Хмельницької області від 05.07.2022 розпорядником майна боржника надано для огляду оригінал погодження №5 від 19.02.2018.

19.07.2022 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 12:00 год. 18.08.2022.

18.08.2022 судом постановлено ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні на 14:30 год. 30.08.2022. Дана ухвала занесена до протоколу судового засідання.

В судовому засіданні 30.08.2022 постановлялася ухвала, яка занесена до протоколу судового засідання, про оголошення перерви на 10:00 год. 01.09.2022

Ухвалою суду від 01.09.2022 залишено без задоволення заяву ПП „Рудпол" від 31.08.2022 про повернення до підготовчого провадження у справі №924/1351/20 (924/97/22) та заяву ПП „Рудпол" від 01.09.2022 про залучення ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

01.09.2022 постановлено ухвалу про оголошення перерви на 10:00 год. 06.09.2022. Дана ухвала занесена до протоколу судового засідання.

В судовому засіданні 06.09.2022 постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про оголошення перерви на 14:30 год. 15.09.2022.

15.09.2022 судом постановлена ухвала про оголошення перерви на 12:30 год. 19.09.2022 із занесенням до протоколу судового засідання

19.09.2022 судом постановлено ухвалу про залишення без задоволення клопотання позивача про залучення ОСОБА_1 в якості співвідповідача на стадії розгляду справи по суті у даній справі, оскільки позивачем не доведено, що він не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача (ч. 3 ст. 48 ГПК України). При цьому як вбачається зі змісту позовних вимог та їх обґрунтування, позивач усвідомлював про виникнення за спірними договорами правовідносин з ОСОБА_1 .

Позиція позивача.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що директор ПП „Рудпол" ОСОБА_2 в порушення вимог п. п. 4.3.1., 4.3.2. Статуту 03.08.2019 уклала від імені підприємства договір купівлі-продажу з відстроченням, без попередньої згоди та схвалення засновником. Вважає, що договір купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 є недійсним, оскільки директор ПП „Рудпол" всупереч вимогам Статуту відчужила відповідачеві основні засоби підприємства на загальну суму 1650000,00 грн., не маючи при цьому необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Звертає увагу, що договір купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі Статуту підприємства, що встановлює повноваження зазначеної особи, що свідчить про обізнаність іншої сторони договору з таким статутом в частині, що стосується відповідних повноважень.

Позивач зазначає, що засновниками ПП „Рудпол" до компетенції яких Статутом (п. 3.2.10) віднесено повноваження щодо затвердження угод про відчуження основних засобів підприємства не приймалися рішення, які б свідчили про схвалення договору купівлі-продажу з відстроченням платежу від 03.08.2019.

Крім того, вказує, що відповідач не виконав обов`язку щодо оплати коштів за договором протягом встановленого 18-місячного терміну та не мав намірів його виконувати, що на думку позивача підтверджує фіктивність договору купівлі-продажу з відстроченням платежу від 03.08.2019.

Повідомляє, що 18.11.2020 між ПП „Рудпол" та КП „Агрофірма „Проскурів" укладено договір переведення боргу, відповідно до умов якого боргові зобов`язання позивача перед ОСОБА_1 із часткового повернення йому наданої підприємству фінансової допомоги у розмірі 1650000,00 грн. переводяться на Агрофірму, яка буде зобов`язана сплатити зазначену суму кредитору ( ОСОБА_1 ) не пізніше 2020 року. У п. 2 договору зазначено, що таке переведення боргу на Агрофірму розглядається як зарахування її зобов`язань з оплати 1650000,00 грн. за придбане майно за договором купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019, за яким Агрофірма придбала у підприємства (позивача) обладнання з розливу води, обладнання міні-броварні та КТП-616,250 кВа, коеф.80,1972 р.в.

Позивач вважає, що укладаючи договір купівлі-продажу від 03.08.2019 сторони мали на меті створення штучної заборгованості в Агрофірми „Проскурів" та в подальшому завдяки укладеному фіктивному договору перевести боргові зобов`язання підприємства перед ОСОБА_1 на Агрофірму „Проскурів".

Також позивач стверджує, що договір переведення боргу від 18.11.2020 є недійсним з тих підстав, що укладався на основі недійсного договору купівлі-продажу з відстроченням, а також укладений ОСОБА_2 без схвалення засновників ПП „Рудпол". Зазначає, що укладення договору переведення боргу від 18.11.2020 не мало на меті настання реальних наслідків та повернення коштів, а вчинений з метою виведення коштів з Агрофірми „Проскурів" на користь третіх осіб, що свідчить про його фіктивність.

Звертає увагу, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів в частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (посилається на висновок Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство, викладений у постанові від 02.06.2021 у справі №904/7905/16).

Позиція відповідача, розпорядника майна.

Розпорядник майна, в.о. керівника КП „Агрофірма „Проскурів" у відзиві (від 13.06.2022 за №924/1351/20-190) проти позову заперечує, просить відмовити у його задоволенні. Вважає безпідставним твердження позивача стосовно відсутності повноважень у директора продавця (ПП „Рудпол") на укладення спірного договору купівлі-продажу з відстроченням, враховуючи наявність попереднього погодження власником продавця правочинів його юридичних осіб із іншими особами, яких при укладанні таких правочинів представляє особа, що одночасно є головою наглядової ради чи його керівником (лист №5 від 19.02.2018) та зважаючи, що від імені покупця - КП "Агрофірми "Проскурів" спірний договір підписано ОСОБА_3 , який також виконував повноваження голови наглядової ради ПАТ „Проскурів". Таким чином, стверджує, що відсутні підстави для визнання недійсними договору купівлі-продажу з відстроченням та договору переведення боргу. Також відповідач не погоджується з доводами позивача про кваліфікацію спірних договорів, як фраудаторних. Вказує, що якщо розглядати боржником КП "Агрофірма "Проскурів", то останнє жодного майна не відчужувало, а набувало, причому на вигідних для своєї господарської діяльності умовах (відстрочка платежу). Якщо ж боржником розглядати ПП „Рудпол", то даний позов не заявлений його кредитором, а внаслідок укладання правочину переведення боргу у ПП „Рудпол" не виникло додаткових зобов`язань, а навпаки - було погашено зобов`язання, яке існувало у продавця перед третьою особою. Наголошує, що зазначені обставини, які випливають із змісту і характеру укладених договорів, не можуть вважатися такими, що укладені на шкоду кредиторам.

У відзиві повідомлено, що розмір судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку із цим позовом орієнтовно складає 25000 грн.

Відповідь позивача на відзив відповідача.

У відповіді на відзив (від 22.06.2022) позивач з приводу доданого відповідачем листа-погодження на укладення договорів від 19.02.2018 №5 повідомляє, що директор ПАТ „Проскурів" звернувся із заявою до Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області щодо підробки документа. При цьому, наголошує, що виконавчим органом ТОВ „Проскурів" є Дирекція, яка має погоджувати укладення ПП „Рудпол" відповідних договорів та яка складається з трьох осіб і діє на колегіальних засадах. Звертає увагу, що Статутом ПАТ „Проскурів" не передбачено надання прав Генеральному директору виконувати обов`язки дирекції одноособово.

Також зазначає, що у Статуті ПАТ „Проскурів" відсутні будь-які положення, які б вказували на те, що Дирекція товариства має повноваження видати одне єдине погодження на укладення в майбутньому всіх договорів (угод). Крім того, у Статуті ПАТ „Проскурів" відсутні положення про те, що Генеральний директор має повноваження видати погодження на укладення правочинів у майбутньому.

Таким чином, вважає, що лист Генерального директора, справжність якого викликає сумніви, суперечить вимогам Статуту ПАТ „Проскурів" та не може вважатися доказом схвалення договорів (угод).

Позивач звертає увагу, що КП „Агрофірма „Проскурів" не набула активів, як про це зазначає відповідач, оскільки фактично майно у власність Агрофірми передано не було. На думку позивача, відповідач з корисливих мотивів уклав договір купівлі-продажу з відстроченням платежу з метою штучного виникнення боргу не перед реальними кредиторами і без набуття будь-яких прав на основні засоби. Вважає, що доведення КП „Агрофірма „Проскурів" до банкрутства здійснювалося в тому числі і шляхом укладання спірних договорів, які укладені на шкоду кредиторам.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Відповідно до п. 1.2. Статуту Приватного підприємства „Рудпол", затвердженого протоколом дирекції ПАТ „Проскурів" №6/1 від 08.08.2018 ПП „Рудпол" (далі - Підприємство) створене волевиявленням і на основі майнових внесків її Засновника - ПАТ „Проскурів" ().

Вищим органом управління підприємства є її засновник, повноваження якого виконує його орган управління поточною діяльністю (дирекція) (п. 3.1. Статуту).

Згідно положень п.п. 3.2.10 п. 3.2 до компетенції засновника Підприємства належить, зокрема: затвердження угод:

- укладених на суму, що перевищує суму еквівалентну одній тисячі доларів США за курсом Національного банку України на момент укладення угоди (такі угоди набирають чинності лише після цього затвердження);

- про відчуження основних засобів (визначених положенням (стандарту) бухгалтерського обліку „Основні засоби"), будівель та споруд, засобів виробництва, що належать підприємству.

Відповідно до п. 4.3. директор Підприємства вправі без довіреності здійснювати дії від імені Підприємства та вирішувати питання оперативного характеру, зокрема:

- укладати від імені Підприємства угоди, в т.ч. господарські договори, крім угод про розпорядження основними засобами (визначених Положенням (стандарту) бухгалтерського обліку „Основні засоби"), будівель та споруд, засобів виробництва, що належить Підприємству. Угоди про розпорядження основними засобами можуть бути підписані директором тільки після попередньої згоди засновника, що, оформляється протоколом засідання дирекції ПАТ „Проскурів" (п. 4.3.1.);

- розпоряджатись від імені Підприємства її майном та коштами, крім основних засобів (визначених Положенням (стандарту) бухгалтерського обліку „Основні засоби"), будівель та споруд, засобів виробництва, що належить Підприємству.

У погодженні від 19.02.2018 за вих. №5 ПАТ „Проскурів" попередньо погодило правочини юридичних осіб, у вищому органі управління яких ПАТ „Проскурів" має вирішальну кількість голосів, із іншими юридичними особами, яких при укладенні цього правочину представляє особа, що одночасно є головою наглядової ради ПАТ „Проскурів" або його керівником. У погодженні зазначено, що повноваження членів дирекції закінчилися, а нові члени не обрані. Дане погодження підписане Генеральним директором ПАТ „Проскурів" Будзінським В.Б. та адресоване юридичним особам, серед яких ПП „Рудпол".

03.08.2019 між Приватним підприємством „Рудпол" в особі директора Клапченко Антоніни Василівни, яка діє на підставі Статуту (далі - Підприємство) та Агрофірмою „Проскурів" в особі голови правління Рудика Івана Леонтійовича, який діє на підставі Статуту (далі - Агрофірма) укладено договір купівлі-продажу з відстроченням, відповідно до п. 1.1. якого Підприємство продає Агрофірмі належне йому на праві власності майно з відстрочкою платежу, а саме:

- обладнання лінії з розливу води згідно додатку №1, яке знаходиться у належних Підприємству приміщеннях по вул. Глушенкова 2/6, що розташоване на належній Агрофірмі земельній ділянці за ціною 700000,00 грн. (п.п. 1.1.1.);

- обладнання міні-броварні, згідно з додатком №2, яке знаходиться у приміщенні ресторану „Жовтневий" по вул. Проскурівська, 44 у м. Хмельницькому за ціною 800000,00 грн. (п.п. 1.1.2.);

- КТП-616,-250 кВа, коеф.80, 1972 р.в. у м. Хмельницькому, за ціною 150000,00 грн. (п.п. 1.1.3.).

Пунктом 1.4. договору передбачено, що право власності на майно виникає у Агрофірми з моменту повного розрахунку. У разі часткового розрахунку право власності переходить лише на відповідну частину майна.

Згідно з п. 4.2. договору Агрофірма зобов`язана розрахуватися за майно або його частину не пізніше 18 місяців з моменту підписання договору.

Відповідно до п. 2.2. договору передача майна здійснюється за Актом прийому-передачі, який є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 3.1. договору визначено, що Підприємство, як до повного розрахунку, так і після нього має право використовувати майно у власній господарській діяльності без передачі його у користування третім особам без дозволу Агрофірми.

Підприємство до моменту передачі майна має право безперешкодно використовувати земельні ділянки, на яких його майно знаходиться, з метою його експлуатації без будь-якого відшкодування на користь Агрофірми (п. 3.2. договору).

Згідно з п. 3.3. договору протягом 18 місяців з моменту розрахунку Підприємство залишає за собою право безоплатного використання у своїй діяльності відчуженого майна.

За умовами п. 3.4. договору Агрофірма протягом 18 місяців з моменту передачі їй придбаного майна має право безоплатного використання на праві оренди приміщень у яких майно на момент підписання цього договору знаходилося.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що Агрофірма зобов`язана розрахуватися за майно або його частину не пізніше 18 місяців з моменту підписання договору.

Договір підписаний директором ПП „Рудпол" Клапченко А.В. та Головою правління Агрофірми „Проскурів" Рудиком І.Л.

18.11.2020 між Приватним підприємством „Рудпол" в особі директора Клапченко Антоніни Василівни, яка діє на підставі Статуту (далі - Підприємство) та Агрофірмою „Проскурів" в особі голови правління Рудика Івана Леонтійовича, який діє на підставі Статуту (далі - Агрофірма), за погодженням на підставі ст. 520 ЦК України із ОСОБА_1 (Кредитор), який має грошові вимоги до Підприємства у розмірі 2024289,82 грн., що набуті ним на підставі договору відступлення права вимоги (цесії) від 11.12.2019, укладено договір переведення боргу.

В укладеному договорі з метою врегулювання зобов`язань Агрофірми, як покупця, за договором купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019, сторони домовилися про таке:

- боргові зобов`язання Підприємства перед Полторацьким А.Є. із часткового повернення йому наданої Підприємству фінансової допомоги у розмірі 1650000,00 грн. переводяться на Агрофірму, яка буде зобов`язана сплатити зазначену суму Кредитору не пізніше 2020 року (п. 1 договору);

- таке переведення боргу на Агрофірму розглядається сторонами, як зарахування її зобов`язань з оплати 1650000,00 грн. за придбане майно за договором купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019, за яким Агрофірма придбала у Підприємства обладнання лінії з розливу води, обладнання міні-броварні та КТП-616, 250 кВа, коеф. 80, 1972 р.в. (п. 2 договору);

- решта боргових зобов`язань у розмірі 374289,82 грн. перед Кредитором залишаються за Підприємством, яке зобов`язане сплатити зазначену суму Кредитору не пізніше 2020 року (п. 3 договору).

Договір підписаний директором ПП „Рудпол" Клапченко А.В., Головою правління Агрофірми „Проскурів" Рудиком І.Л. та Полторацьким А.Є.

Згідно довідки ПП „Рудпол" від 28.01.2022 станом на 03.08.2019р. на балансі ПП „Рудпол" обліковувалося наступне майно, яке є основними засобами підприємства:

1. Обладнання лінії з розливу води, що знаходиться у приміщенні по вул. Глушенкова, 2/6 м. Хмельницький, а саме: пакувальна машина - 1 шт.; етикетарка - 1 шт.; закрутка пнемо - 1 шт.; машина на 36 кранів - 1 шт.; шафа розігріву - 1 шт.; ємність для води - 1 шт.; фільтр тонкої очистки - 1 шт.; змішувач - 1 шт.; прес-форма - 1 шт.; палетообмотчик - 1 шт.

2. Обладнання міні-броварні, яке належить ПП „Рудпол" та знаходиться у примішенні ресторану „Жовтневий" по вул. Проскурівська, 44 м. Хмельницький: циліндрично-конічний котел бродіння з нержавіючої сталі - 2 шт.; солододробарка двоваликова з нержавіючої сталі з опорними ногами - 1 шт.; двопосудне варочне відділення з нержавіючої сталі - 1 шт.; циліндрично-конічний лагерний танк з нержавіючої сталі - 3 шт.; пластинчастий охолоджувач пивного сусла - 1 шт.; апарат для мийки і розливу в кеги - 1 шт.; насос водяний - 1 шт.

3. КТП-616 (607), 250 кВа, коеф. 80, 1972 р.в. за адресою м. Хмельницький.

В листі від 05.04.2022 за №05-04/2022 ПП „Рудпол" повідомило, що договір купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 укладений між ПП „Рудпол" в особі директора Клапченко Антоніни Василівни, яка діяла на підставі Статуту та Агрофірмою „Проскурів" в особі голови правління Рудика Івана Леонтійовича та договір переведення боргу від 18.11.2020 укладений між ПП „Рудпол" в особі директора Клапченко Антоніни Василівни, яка діяла на підставі Статуту та Агрофірмою „Проскурів" в особі голови правління ОСОБА_3 не затверджувалися, не схвалювалися та не погоджувалися вищим органом управління ПП „Рудпол".

05.04.2022 адвокат Керницька О.В. звернулася до ПАТ „Проскурів" з адвокатським запитом, в якому просила надати інформацію чи приймало ПАТ „Проскурів", як засновник ПП „Рудпол" рішення (надавало свою згоду на вчинення, схвалювало) на вчинення значних правочинів, а саме з продажу основних засобів підприємства чи будь-яких інших правочинів.

Листом від 19.04.2022 за вих. №19/04/2022 ПАТ „Проскурів" повідомило адвоката Керницьку О.В., що не затверджувало жодних угод про відчуження основних засобів підприємства та не приймало рішень, які б свідчили про схвалення договору купівлі-продажу з відстроченням платежу від 03.08.2019, який укладено між ПП „Рудпол" о особі директора Клапченко А.В., що діяла на підставі Статуту та КП „Агрофірма „Проскурів" в особі голови правління Рудика І.В. Також повідомлено, що в архівних документах товариства відсутні рішення ПАТ „Проскурів" як єдиного засновника ПП „Рудпол", які б стосувалися схвалення договорів із КП „Агрофірма „Проскурів" в особі голови правління Рудика І.Л., додатково зазначено, що ПАТ „Проскурів" не було відомо про обставини укладення договору переведення боргу від 18.11.2020.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Реалізуючи конституційне право, передбачене ст. 55 Конституції України, на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Зі змісту ст. 4 ГПК України слідує, що особа має право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під порушенням права слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частковою (Правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03.02.2020 у справі №910/16236/18).

Нормами Господарського процесуального кодексу України встановлений обов`язок для особи, яка звернулась до суду доказування і подання доказів та визначені критерії належності та допустимості доказів.

Виходячи із змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову (правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 25.06.2019 у справі №904/3169/18, від 28.01.2020 у справі №916/495/19).

Позивачем заявлено вимоги про визнання недійсними договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 та договору переведення боргу від 18.11.2020.

Щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019.

За приписами частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положеннями ч. ч. 1-3, 5, статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №910/2219/19, від 21.11.2019 у справі №910/2233/19.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (Правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №905/1227/17).

Позивач стверджує, що директор ПП „Рудпол" Клапченко А.В. в порушення вимог п. п. 4.3.1., 4.3.2. Статуту 03.08.2019 уклала від імені підприємства договір купівлі-продажу з відстроченням та розпорядилася основними засобами підприємства, продавши їх Агрофірмі „Проскурів" без попередньої згоди та схвалення засновником. Вважає, що договір купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 є недійсним, оскільки директор ПП „Рудпол" всупереч вимогам Статуту відчужила відповідачеві основні засоби підприємства на загальну суму 1650000,00 грн., не маючи при цьому необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Щодо повноважень директора „Рудпол" на укладення правочину та його схвалення засновником.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (ч. 3 ст. 92 ЦК України).

Частиною другою ст. 207 ЦК України визначено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Договір купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 від імені ПП „Рудпол" (продавця) підписаний директором Клапченко А.В.

Відповідно до п. 4.3. Статуту ПП „Рудпол" директор Підприємства вправі без довіреності здійснювати дії від імені Підприємства та вирішувати питання оперативного характеру, зокрема:

- укладати від імені Підприємства угоди, в т.ч. господарські договори, крім угод про розпорядження основними засобами (визначених Положенням (стандарту) бухгалтерського обліку „Основні засоби"), будівель та споруд, засобів виробництва, що належить Підприємству. Угоди про розпорядження основними засобами можуть бути підписані директором тільки після попередньої згоди засновника, що оформляється протоколом засідання дирекції ПАТ „Проскурів" (п. 4.3.1.);

- розпоряджатись від імені Підприємства її майном та коштами, крім основних засобів (визначених Положенням (стандарту) бухгалтерського обліку „Основні засоби"), будівель та споруд, засобів виробництва, що належить Підприємству (п. 4.3.2 Статуту).

Згідно положень п.п. 3.2.10 п. 3.2 Статуту ПП „Рудпол" до компетенції засновника Підприємства належить, зокрема: затвердження угод:

- укладених на суму, що перевищує суму еквівалентну одній тисячі доларів США за курсом Національного банку України на момент укладення угоди (такі угоди набирають чинності лише після цього затвердження);

- про відчуження основних засобів (визначених положенням (стандарту) бухгалтерського обліку „Основні засоби"), будівель та споруд, засобів виробництва, що належать підприємству.

Як вбачається з п. 1.2., 3.1 Статуту ПП „Рудпол" вищим органом управління ПП „Рудпол" є її засновник - ПАТ „Проскурів", повноваження якого виконує його орган управління поточною діяльністю (дирекція).

Згідно довідки ПП „Рудпол" від 28.01.2022, майно, яке є предметом оспорюваного договору купівлі-продажу станом на 03.08.2019р. обліковувалося на балансі ПП „Рудпол" як основні засоби підприємства.

Отже, згідно положень Статуту ПП „Рудпол" угоди про розпорядження основними засобами можуть бути підписані директором тільки після попередньої згоди засновника, договір про відчуження основних засобів підлягає затвердженню засновником.

Судом враховується, що у погодженні від 19.02.2018 за вих. №5 ПАТ „Проскурів" попередньо погодило правочини юридичних осіб, у вищому органі управління яких ПАТ „Проскурів" має вирішальну кількість голосів, із іншими юридичними особами, яких при укладенні цього правочину представляє особа, що одночасно є головою наглядової ради ПАТ „Проскурів" або його керівником.

Як вбачається зі змісту погодження, необхідність у його прийнятті виникла у зв`язку із потребою у виробничій діяльності ПАТ „Проскурів" та його юридичних осіб укладати договори. У погодженні враховано, що юридичні особи (адресати) повинні погоджувати із ПАТ „Проскурів" в особі його дирекції певні свої правочини, зокрема, і тоді коли керівником контрагента є особа, що одночасно є головою наглядової ради ПАТ „Проскурів" або його керівника. При цьому, наголошено, що повноваження членів дирекції ПАТ „Проскурів" закінчилися, а нові члени не обрані. Дане погодження підписане Генеральним директором ПАТ „Проскурів" Будзінським В.Б. та адресоване юридичним особам, в тому числі ПП „Рудпол".

Договір купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 від імені КП „Агрофірма „Проскурів" підписаний головою правління Рудиком І.Л., який виконував повноваження голови наглядової ради ПАТ „Проскурів", що не заперечується позивачем та в силу ч. 1 ст. 75 ГПК України не підлягає доказуванню.

Таким чином, прийняття погодження ПАТ „Проскурів" від 19.02.2018 за вих. №5 свідчить про наявність попередньої згоди засновника на укладення ПП „Рудпол" договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019.

З приводу посилання позивача на те, що виконавчим органом ПАТ „Проскурів", який має погоджувати укладення ПП „Рудпол" відповідних договорів є дирекція Товариства, а не Генеральний директор, судом береться до уваги те, що погодження від 19.02.2018 за вих. №5 підписано Генеральним директором ПАТ „Проскурів" Будзінським В.Б. саме через відсутність повноважень у членів дирекції ПАТ „Проскурів" та у зв`язку із потребою юридичних осіб ПАТ „Проскурів" укладати договори під час здійснення виробничої діяльності.

За таких обставин попередня згода (погодження) не могла бути оформлена протоколом дирекції ПАТ „Проскурів", як це визначено у п. 4.3.1. Статуту ПП „Рудпол".

Враховуючи наявність погодження ПАТ „Проскурів" від 19.02.2018 за вих. №5 судом під час вирішення даного спору не може бути прийнято до уваги лист ПП „Рудпол" від 05.04.2022 за №05-04/2022 та лист ПАТ „Проскурів" від 19.04.2022 за вих. №19/04/2022, в яких міститься інформація з приводу відсутності рішень засновника про схвалення та затвердження спірних договорів.

Щодо твердження позивача про наявність у нього сумнівів у справжності поданого відповідачем погодження ПАТ „Проскурів" від 19.02.2018 за вих. №5 суд бере до уваги таке.

Під час розгляду даної справи, за клопотанням позивача, відповідно до ч. 6 ст. 91 ГПК України судом було витребувано у розпорядника майна, в.о. керівника КП „Агрофірма „Проскурів" Рудого А.М. оригінал погодження від 19.02.2018 №5. Позивач вказував, що заявлення клопотання про витребування оригіналу погодження зумовлене ймовірною необхідністю в підготовчому засіданні заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та експертизи щодо давності виготовлення наданого погодження від 19.02.2018 №5.

В підготовчому засіданні 19.07.2022 на виконання ухвали Господарського суду Хмельницької області від 05.07.2022 розпорядником майна боржника надано оригінал погодження №5 від 19.02.2018, який був оглянутий представником позивача, однак клопотань про призначення експертизи заявлено (подано) не було.

Таким чином наявні у позивача сумніви щодо справжності поданого відповідачем погодження ПАТ „Проскурів" від 19.02.2018 за вих. №5 не підтвердженні будь-якими доказами.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

З огляду на вище зазначене, враховуючи наявність попереднього погодження власником продавця правочинів його юридичних осіб з іншими особами, яких при укладанні таких правочинів представляє особа, що одночасно є головою наглядової ради чи його керівником (лист №5 від 19.02.2018) та зважаючи, що від імені покупця - КП "Агрофірми "Проскурів" спірний договір підписано Рудиком І.Л., який також виконував повноваження голови наглядової ради ПАТ „Проскурів", твердження позивача щодо відсутності повноважень у директора продавця (ПП „Рудпол") на укладення спірного договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 є безпідставним та таким, що спростовується матеріалами справи.

Щодо обізнаності КП "Агрофірми "Проскурів" про наявність обмежень повноважень директора ПП „Рудпол".

Позивач зазначає, що КП „Агрофірма „Проскурів" було обізнане про відсутність необхідного обсягу повноважень у директора ПП „Рудпол", оскільки в договорі міститься умова про підписання його особою, яка діє на підставі Статуту.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

У постанові від 27.06.2018 у справі № 668/13907/13-ц Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок, що "для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено представником юридичної особи з перевищенням повноважень, необхідно встановити, по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що контрагент такої юридичної особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе юридична особа. По-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання".

Позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 668/13907/13-ц, постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 11.10.2019 у справі № 910/13731/18, постановах Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 924/491/17, від 03.02.2022 у справі №926/894/21.

Судом враховується, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України); про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента. Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.02.2022 у справі №924/658/20.

Договір купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі Статуту підприємства, що встановлює повноваження зазначеної особи та свідчить про обізнаність відповідача зі Статутом позивача у частині, яка стосується відповідних повноважень, зокрема щодо підписання директором ПП „Рудпол" угод про розпорядження основними засобами після попередньої згоди засновника.

Водночас наявність попереднього погодження ПАТ „Проскурів" на укладення відповідних правочинів (погодження від 19.02.2018 за вих. №5) підтверджує наявність у директора ПП „Рудпол" (продавця) повноважень на укладення договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019.

Тому посилання позивача про обізнаність відповідача зі Статутом ПП „Рудпол" не свідчить про відсутність повноважень у директора ПП „Рудпол" на укладення спірного договору купівлі-продажу.

З огляду на вище викладене необґрунтованим в даному випадку є посилання позивача на положення ст. 241 ЦК України та на відсутність прийнятих рішень засновника ПП „Рудпол", які б свідчили про схвалення договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019.

Щодо ознак фіктивності договору купівлі-продажу з відстроченням платежу від 03.08.2019.

Позивач зазначає, що відповідач не виконав обов`язку щодо оплати коштів за договором купівлі-продажу з розстроченням і намірів його виконувати не мав. Вважає, що саме з метою ухилення відповідача від перерахування даних коштів, сторони спірного договору погодили 18-місячний термін для здійснення такої оплати.

Вказує, що всупереч умовам договору, з моменту його укладення, а саме з 03.08.2019 по 18.11.2020 (укладення договору переведення боргу) жодних коштів на рахунок ПП „Рудпол" не надходило, що на думку позивача свідчить про фіктивність договору та не спрямованість на виконання взятого на себе зобов`язання.

ПП „Рудпол" вважає, що укладаючи договір купівлі-продажу від 03.08.2019 сторони мали на меті створення штучної заборгованості у Агрофірми „Проскурів" та в подальшому завдяки укладеному фіктивному договору перевести боргові зобов`язання ПП „Рудпол" перед Полторацьким А. Є. на Агрофірму „Проскурів".

Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому такі цілі можуть бути протизаконними, або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. Сам по собі факт невиконання сторонами умов правочину не робить його фіктивним. Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним. Якщо сторони не вчиняють жодних дій для здійснення фіктивного правочину, суд тільки приймає рішення про визнання такого правочину недійсним, без застосування реституції. Якщо ж на виконання правочину було передано майно або майнові права, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний (висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17, постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №925/1453/16).

Фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №912/574/21.

Однак позивачем не доведено, а матеріалами справи не підтверджено наявність у сторін спірного правочину умислу, наявність інших цілей, ніж передбачені правочином, невідповідність внутрішньої волі сторін зовнішньому її прояву, відсутність намірів щодо настання правових наслідків договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019.

Погодження сторонами спірного договору 18-місячного терміну для здійснення оплати майна за договором купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 (п. 4.2. договору) не свідчить про те, що такий договір укладений з метою ухилення відповідача від перерахування коштів за договором, оскільки ст. 627 ЦК України закріплює свободу договору, а відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, визначений сторонами 18-місячний термін оплати з моменту підписання договору не є ознакою фіктивності такого договору.

Посилання позивача на відсутність надходження жодних коштів на рахунок ПП „Рудпол" з 03.08.2019 по 18.11.2020 (укладення договору переведення боргу) також не може свідчити про фіктивність договору та не спрямованість на виконання взятого на себе відповідачем зобов`язання, з огляду на погоджений в п. 4.2. договору строк оплати.

Судом враховується, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора. (Висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 12.01.2022 у справі №910/429/20.).

Як вбачається з матеріалів справи, до закінчення кінцевого строку оплати з метою врегулювання зобов`язань Агрофірми „Проскурів", як покупця, за договором купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 року, 18.11.2020 між Приватним підприємством „Рудпол" та Агрофірмою „Проскурів", за погодженням із ОСОБА_1 (Кредитор ПП „Рудпол"), укладено договір переведення боргу, в якому сторони домовилися, зокрема, про таке:

- боргові зобов`язання Підприємства (ПП „Рудпол") перед ОСОБА_1 із часткового повернення йому наданої Підприємству фінансової допомоги у розмірі 1650000,00 грн. переводяться на Агрофірму (п. 1 договору);

- таке переведення боргу на Агрофірму розглядається сторонами, як зарахування її зобов`язань з оплати 1650000,00 грн. за придбане майно за договором купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019, за яким Агрофірма придбала у Підприємства обладнання лінії з розливу води, обладнання міні-броварні та КТП-616, 250 кВа, коеф. 80, 1972 р.в. (п. 2 договору).

Таким чином, внаслідок укладення договору переведення боргу від 18.11.2020 позивач отримав справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів, а саме, зменшення боргових зобов`язань ПП „Рудпол" перед ОСОБА_1 із часткового повернення йому наданої позивачу фінансової допомоги в розмірі грошових коштів, які мав сплатити відповідач - Агрофірма „Проскурів" за договором купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази та фактичні обставини справи, позивачем не доведено відсутність у сторін договору наміру досягти правового результату внаслідок укладення договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019.

Враховуючи вище викладене, твердження позивача про фіктивність оспорюваного договору від 03.08.2019 не підтверджується будь-якими доказами.

Щодо визнання недійсним договору переведення боргу від 18.11.2020.

Позивач стверджує, що договір переведення боргу від 18.11.2020 є недійсним з тих підстав, що укладався на основі недійсного договору купівлі-продажу з відстроченням, а також укладений ОСОБА_2 без схвалення засновників ПП „Рудпол". Зазначає, що укладення договору переведення боргу від 18.11.2020 не мало на меті настання реальних наслідків та повернення коштів, а вчинений з метою виведення коштів з Агрофірми „Проскурів" на користь третіх осіб, що свідчить про його фіктивність.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про безпідставність доводів позивача стосовно відсутності повноважень у директора ПП „Рудпол" на укладення спірного договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019, відсутні підстави для визнання недійсним договору переведення боргу від 18.11.2020 з цих підстав.

Також позивачем не доведено, що укладення договору переведення боргу від 18.11.2020 не мало на меті настання реальних наслідків. Зі змісту даного договору вбачається, що з метою врегулювання зобов`язань Агрофірми, як покупця, за договором купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019, сторони домовилися про таке:

- боргові зобов`язання Підприємства перед ОСОБА_1 із часткового повернення йому наданої Підприємству фінансової допомоги у розмірі 1650000,00 грн. переводяться на Агрофірму, яка буде зобов`язана сплатити зазначену суму Кредитору не пізніше 2020 року (п. 1 договору);

- таке переведення боргу на Агрофірму розглядається сторонами, як зарахування її зобов`язань з оплати 1650000,00 грн. за придбане майно за договором купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019, за яким Агрофірма придбала у Підприємства обладнання лінії з розливу води, обладнання міні-броварні та КТП-616, 250 кВа, коеф. 80, 1972 р.в. (п. 2 договору);

- решта боргових зобов`язань у розмірі 374289,82 грн. перед Кредитором залишаються за Підприємством, яке зобов`язане сплатити зазначену суму Кредитору не пізніше 2020 року (п. 3 договору).

Тобто, в договорі переведення боргу від 18.11.2020 чітко визначені його правові наслідки для кожної сторони договору (ПП „Рудпол", Агрофірма „Проскурів" та ОСОБА_1 ).

Таким чином, твердження позивача про фіктивність договору переведення боргу від 18.11.2020 є безпідставним та спростовується матеріалами справи.

Також позивач зауважує, що ПП „Рудпол", як платник податку на додану вартість не надало до контролюючого органу підтверджуючі документи про здійснення господарської операції, не сформувало податкову накладну та не подало її на реєстрацію у передбачений законодавством спосіб ні після укладення договору купівлі-продажу з відстроченням ні протягом встановлених 18 місяців, ні після укладення договору переведення боргу від 18.11.2020, що на думку позивача свідчить про його фіктивність.

Однак, неподання позивачем податкової декларації за результатами вчинення правочину може свідчити про недотримання норм чинного податкового законодавства, у разі встановлення відповідними контролюючими органами порушення, втім не може самостійно слугувати підтвердженням фіктивності правочину. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №912/574/21.

Щодо фраудаторності спірних договорів.

Позивач зазначає, що договір купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 та договір переведення боргу від 18.11.2020 мають ознаки фраудаторного правочину, оскільки укладалися на шкоду реальним кредиторам з метою створення штучних умов для банкрутства, а тому є всі підстави для визнання їх недійсними.

Договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора. (Постанова Верховного Суду від 09.02.2022 у справі №905/2030/19 (910/11174/19)).

Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку. (Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19).

Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог.

Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути:

- момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі;

- контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);

- щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.

Як вбачається з матеріалів справи за умовами договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 боржник - КП "Агрофірма "Проскурів" жодного майна не відчужувало, а набувало на вигідних для своєї господарської діяльності умовах - з відстрочкою платежу. Крім того, внаслідок укладення договору переведення боргу від 18.11.2020 у КП "Агрофірма "Проскурів" не виникло додаткових зобов`язань, а лише відбулася зміна кредитора - з ПП „Рудпол" на ОСОБА_1 .

Також внаслідок укладення спірних договорів відсутнє порушення будь-яких прав позивача, як кредитора, оскільки внаслідок укладення договору переведення боргу від 18.11.2020 припинилися грошові зобов`язання відповідача перед позивачем за договором купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 за рахунок зменшення боргових зобов`язань ПП „Рудпол" перед ОСОБА_1 із часткового повернення йому наданої позивачу фінансової допомоги.

Таким чином, оскаржувані правочини не можуть вважатися такими, що укладені з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, а також не є такими, що укладені на шкоду кредиторам, зокрема ПП „Рудпол", тому не підлягають кваліфікації, як фраудаторні.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що право на позов (захист в судовому порядку) в особи виникає лише тоді, коли її право, свобода чи інтерес або порушені, або невизнані, або оспорюються.

Однак позивачем не доведено порушення його прав з боку КП „Агрофірма „Проскурів" внаслідок укладення договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 та договору переведення боргу від 18.11.2020

З огляду на вищезазначене, відсутні підстави для визнання недійсним спірних договорів.

Щодо осіб, яких стосуються позовні вимоги.

Позовні вимоги про визнання недійсними договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 та договору переведення боргу від 18.11.2020 заявлені до Агрофірми „Проскурів".

Разом з тим, сторонами (учасниками) договору переведення боргу від 18.11.2020, окрім КП „Агрофірма „Проскурів" та ПП „Рудпол" є також ОСОБА_1 , який погоджував таке переведення боргу, без чого, відповідно до ст. 520 ЦК України, воно не могло відбутися.

Відповідно до договору переведення боргу ОСОБА_1 набув грошові вимоги до КП „Агрофірма „Проскурів", зобов`язання якого виникли на підставі договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019.

Тобто, первісною підставою виникнення боргового зобов`язання КП „Агрофірма „Проскурів" перед ОСОБА_1 є договір купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019.

Таким чином, позовні вимоги про визнання недійсними договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 та договору переведення боргу від 18.11.2020 стосуються також ОСОБА_1 , який не є відповідачем у даній справі.

Позивачем заявлялося клопотання про залучення ОСОБА_1 в якості співвідповідача. Однак, враховуючи, що ПП „Рудпол" не було доведено підстав залучення співвідповідача на стадії судового розгляду по суті, визначених ч. 3 ст. 48 ГПК України, судом постановлено ухвалу від 19.09.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, про залишення без задоволення клопотання позивача від 05.09.2022 про залучення співвідповідача.

Оскільки позов не заявлено до ОСОБА_1 , який нарівні з КП „Агрофірма „Проскурів" має бути відповідачем за даним позовом, проте не був залучений внаслідок невчинення вчасно позивачем відповідних дій, зазначене також є підставою для відмови в позові.

З огляду на вище викладене, суд відмовляє ПП „Рудпол" у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу з відстроченням від 03.08.2019 року та визнання недійсним договору переведення боргу від 18.11.2020р.

Розподіл судових витрат між сторонами.

З урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено 28.09.2022р.

Суддя О.Є. Танасюк

Віддрук. 10 прим.: 1 - до справи;

2 - ПП „Рудпол" - адвокат Керницька І.Р. електронна адреса: ;

3 - КП „Агрофірма „Проскурів"; електронна адреса: ;

4 - ОСОБА_1 - електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

5 - арбітражному керуючому Рудому А.М. - електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

6 - ПАТ „Проскурів" - електронна адреса: ;

7 - Хмельницький обласний центр зайнятості - електронна адреса: ;

8 - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області - електронна адреса: ;

9 - Головне управління Державної податкової служби у Хмельницькій області - електронна адреса: ;

10 - Державна інноваційна фінансово-кредитна установа - електронна адреса: