УХВАЛА

03 жовтня 2022 року

м. Київ

cправа № 918/1168/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Суховий В.Г. (головуючий), Берднік І.С., Зуєв В.А.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, скаржник)

на рішення Господарського суду Рівненської області від 17.03.2021 та

постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.06.2021

у справі № 918/1168/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Прод Майстер"

до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Прод Майстер Рівне"; 2 ) ОСОБА_1 ; 3) Комунального підприємства "Реєстраційний офіс",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_2 ,

про: визнання недійсними актів приймання-передачі нерухомого майна, визнання недійсним протоколу установчих зборів засновників та скасування рішень Державного реєстратора,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 07.09.2022 (згідно з поштовими відмітками на конверті) звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 17.03.2021 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 у справі № 918/1168/20. Також, скаржник просить суд поновити строк для подання касаційної скарги, як такий, що пропущений з поважних причин, та звільнити від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2022 для розгляду касаційної скарги у справі № 918/1168/20 визначено колегію суддів у складі: Суховий В.Г. - головуючий, Берднік І.С., Зуєв В.А.

Дослідивши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до практики Суду держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (див. рішення у справі "Делкурт проти Бельгії", від 17 січня 1970 року, пункт 25, Серія А N 11; п. 27 рішення Суду у справі "Пелевін проти України", no. 24402/02, від 20.05.2010 року). Однак, при цьому, Суд зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. пункти 22 - 23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, пункти 37-38 рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010 року).

В свою чергу, принцип правової визначеності є одним з основоположних аспектів верховенства права, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлює особливими і непереборними обставинами.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частина перша статті 17 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 293 ГПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення непереборної сили.

Суд зазначає, що частиною четвертою статті 293 ГПК України передбачені два виключні випадки, за відсутності яких, суд касаційної інстанції незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Таким чином, встановлене процесуальним законодавством обмеження права на касаційне оскарження відповідає вимогам вищевказаної статті 129 Конституції України.

Статтею 288 ГПК України визначено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 цього Кодексу.

Як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постанова Північно-західного апеляційного господарського суду у справі № 918/1168/20 ухвалена 23.06.2021, до реєстру надіслано судом 02.07.2021, а отже, день складання повного тексту постанови - не пізніше 02.07.2022, тому останній день оскарження постанови за приписами частини четвертої статті 293 ГПК України припадає на 02.07.2022.

Однак, касаційна скарга як зазначено вище, надіслана на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду - 07.09.2022, що підтверджується відміткою "Укрпошта Експрес" на поштовому конверті, а отже подана після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення

В тексті касаційної скарги міститься клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивоване наступними доводами:

- оскаржувану постанову Північно-західного апеляційного господарського суду ОСОБА_1. не отримано, оскільки відповідач у вказаний період перебував під тимчасовим арештом;

- 27 січня 2021 року Варшавським поліцейським відділенням Віланув затримано ОСОБА_1 згідно червоної картки Інтерполу;

- рішенням Окружного суду у Варшаві від 01 червня 2021 року акт: VII Коп.41/21 ОСОБА_1 продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тимчасового арешту до 29 серпня 2021 року;

- рішенням Окружного суду у Варшаві від 20 серпня 2021 року акт: VII Коп.41/21 продовжено ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28 жовтня 2021 року;

- ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 09.10.2021 у справі № 569/15580/20 (провадження 1-кп/569/682/21) обрано відносно ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з (09.10.2021 року по 07.12.2021 року);

- ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07.12.2021 у справі № 569/15580/20 (провадження 1-кп/569/682/21) застосовано до обвинуваченого ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з використанням електронного засобу із забороною залишати житло цілодобово на два місяці з 07 грудня 2021 року по 07 лютого 2022 року. Заборонено ОСОБА_1 цілодобово залишати житло за зареєстрованою адресою;

- ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01.02.2022 у справі № 569/15580/20 (провадження 1-кп/569/682/21) продовжено відносно ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з використанням електронного засобу із забороною цілодобово залишати житло, строком на два місяці з 01 лютого 2022 року по 01 квітня 2022 року;

- ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 30.03.2022 у справі № 569/15580/20 (провадження 1-кп/569/682/21) змінено умови попередньо обраного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_1 , змінивши години перебування під домашнім арештом з 20 години 00 хвилин по 07 годину 00 хвилин кожної доби строком на два місяці з 30 березня 2022 року по 30 травня 2022 року.

- ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи 25.08.2022 та довідався про зміст оскаржуваних судових рішень.

Крім того, скаржник просить також врахувати, що 24.02.2022 розпочата повномасштабна військова агресія російської федерації проти України, у зв`язку з чим Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан, а також рекомендації Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану.

Підсумовуючи викладене, скаржник просить суд визнати наведені вище обставини, як поважні причини пропуску строку на подання касаційної скарги до Верховного Суду та здійснити його поновлення.

Колегія суддів, розглянувши наведені скаржником обґрунтування причин пропуску строку на касаційне оскарження, дійшла висновку, що обставини, зазначені у клопотанні, могли б бути оцінені судом як поважні причини пропуску строку за умови подання касаційної скарги в межах річного строку з дня складання повного тексту постанови апеляційного суду. Водночас, зазначені обставини не можуть вважатися обставинами непереборної сили з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29.10.2015 у справі "Устименко проти України", суд зазначив, що задовольнивши клопотання про поновлення процесуального строку, не посилаючись при цьому на жодні конкретні обставини справи, і просто обмежившись вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, національним судом було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки, в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) (заява № 11681/85) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Зі змісту оскаржуваної постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 у справі № 918/1168/20 убачається, що ОСОБА_1 був скаржником в суді апеляційної інстанції, а також те, що в судовому засіданні 23.06.2021 під час оголошення вступної та резолютивної частини постанови був присутній представник ОСОБА_1 - особа Лук`янчук В.С .

Також, в тексті постанови зазначено, що в усіх судових засіданнях апеляційної інстанції 01, 08, 15 та 23 червня 2021 року представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції.

За змістом частини першої статті 61 ГПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Отже, скаржнику ОСОБА_1 в особі його представника Лук`янчука В.С. достеменно було відомо про результати розгляду його апеляційної скарги.

Суд враховує, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01.02.2022 у справі № 569/15580/20 (провадження 1-кп/569/682/21) змінено умови попередньо обраного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_1 , змінивши години перебування під домашнім арештом з 20 години 00 хвилин по 07 годину 00 хвилин кожної доби строком на два місяці з 30 березня 2022 року по 30 травня 2022 року, а отже, скаржник не був позбавлений можливості звернутись до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою з достатнім поспіхом (в межах розумного строку) не порушуючи при цьому присічний річний строк на касаційне оскарження судового рішення.

Ознайомлення з повним текстом оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду залежало виключно від власного волевиявлення скаржника - ОСОБА_1 , який в розумні інтервали часу мав вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження.

За змістом пункту 1 частини першої статті 42 ГПК України учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень.

Крім того, саме лише посилання скаржника на введення на території України воєнного стану не є безумовним доказом наявності обставин непереборної сили.

Верховний Суд наголошує, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого строку.

Проте, скаржником у клопотанні про поновлення строку не зазначено, які саме обставини унеможливили подати касаційну скаргу в межах річного строку.

Також, посилання скаржника на рекомендації Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану не підтверджують відсутність можливості здійснення та обмеження реалізації процесуальних прав та обов`язків скаржника, зокрема щодо оскарження судового рішення в передбаченому ГПК України порядку.

Наведені скаржником доводи про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження не дають достатніх підстав для визнання їх об`єктивно непереборними та пов`язаних з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, оскільки обставини зазначені скаржником у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження поряд з поважними причинами пропуску строку носять і виключно суб`єктивний характер і залежали тільки від скаржника в період з 30.03.2022 до 02.07.2022.

Будь яких доводів та доказів наявності обставин непереборної сили за період з 30.03.2022 по 07.09.2022 скаржником не зазначено.

Отже, скаржник у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження не обґрунтував наявності виключних випадків, передбачених пунктами 1, 2 частини четвертої статті 293 ГПК України, пропуску строку на звернення з касаційною скаргою після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Поновлення ОСОБА_1 пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 та рішення Господарського суду Рівненської області від 17.03.2021 у справі № 918/1168/20 матиме наслідком необґрунтоване втручання суду у принцип правової визначеності, порушуватиме права інших учасників провадження на справедливий судовий розгляд в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Рівненської області від 17.03.2021 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 у справі № 918/1168/20, оскільки вона подана після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення апеляційного господарського суду, а наявність випадків, передбачених пунктами 1 і 2 частини четвертої статті 293 ГПК України скаржником не доведено.

У зв`язку з наявністю підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, заявлене в тексті касаційної скарги клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги, залишається Судом без розгляду.

Керуючись статтями 119, 234, 235, 288, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Рівненської області від 17.03.2021 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 у справі № 918/1168/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Суховий

Суддя І. Берднік

Суддя В. Зуєв