ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2022 р. Справа№ 910/12108/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дарк Мехмета на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 (повний текст підписано 31.12.2021)

у справі №910/12108/21 (суддя Васильченко Т.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Дарк Мехмета

до Товариства з обмеженою відповідальністю " 1 Безпечне агентство необхідних кредитів"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1

про стягнення 26 998,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 у справі № 910/12108/21 у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Дарк Мехмета до Товариства з обмеженою відповідальністю « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» про стягнення 26 998, 35 грн. відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення повністю і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ФОП Дарк Мехмет до Товариства з обмеженою відповідальністю « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 26 998, 35 грн. у повному обсязі.

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року фізична особа-підприємець Дарк Мехмет (ФОП Дарк Мехмет, позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (ТОВ « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів», відповідач) про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 26 998, 35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неправомірних дій головного бухгалтера ОСОБА_1 було перераховано з рахунку позивача на банківський рахунок відповідача грошові кошти на виконання умов договору №7956697 від 08.11.2018, який ним не укладався, у зв`язку з чим до стягнення з відповідача заявлено суму безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 26 998, 35 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 у справі № 910/12108/21 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного:

- виконання зобов`язань (перерахування грошових коштів) за кредитним договором №7956697 від 08.11.2018 здійснювалось відповідно до погоджених сторонами договору умов, а отже, незважаючи на відсутність у позивача безпосередніх зобов`язальних правовідносин з відповідачем, позивач перерахував кошти не помилково, а саме в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед відповідачем за кредитним договором №7956697 від 08.11.2018, у зв`язку з чим кредитор, отримавши вказані кошти, прийняв їх в якості належного виконання зобов`язання боржника;

- кошти, отримані як оплата за кредитним договором і набуті відповідачем за наявності правових підстав для цього, не можуть бути витребувані згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення, натомість в спірних правовідносинах має місце виконання обов`язку боржника іншою особою, врегульоване положеннями статті 528 ЦК України, у зв`язку з чим підстав для повернення позивачу коштів немає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В апеляційній скарзі позивач вважає, що суд першої інстанції неправильно визначив характер спірних правовідносин, не здійснив повне та всебічне дослідження наявних у справі доказів і не надав їм належну оцінку, неправильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов неправильного висновку, що майно, а саме спірні грошові кошти у розмірі 26 998, 35 грн., набуті Товариством з обмеженою відповідальністю « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів», з якою позивач не пов`язаний жодними договірними правовідносинами, є набутим за наявності правових підстав.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач 17.02.2022 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2022 апеляційну скаргу позивача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2022 витребувано у Господарського суду м. Києва матеріали справи №910/12108/21 та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Дарк Мехмета на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 у справі №910/12108/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду м.Києва.

Проте, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

24.05.2022 матеріали справи №910/12108/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2022 залишено апеляційну скаргу без руху з огляду на неподання належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі. Надано скаржнику строк не більше семи днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

31.05.2022 від апелянта на електронну пошту суду надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, до якого долучено копію платіжного доручення від 31.05.2022 про сплату судового збору в сумі 3405,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2022 залишено апеляційну скаргу без руху з підстави пропуску строку на апеляційне оскарження, визнання неповажними підстав, вказаних у клопотанні про поновлення строку. Надано скаржнику строк не більше семи днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

14.06.2022 від апелянта надійшла заява про усунення недоліків та повідомлено, що апеляційна скарга була направлена позивачем 20.01.2022 через кур`єрську службу доставки, що підтверджується екземпляром кур`єрської накладної №8644, долученої до заяви про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Дарк Мехмета на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 у справі №910/12108/21; розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Дарк Мехмета на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 у справі №910/12108/21 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

10.01.2017 між фізичною особою-підприємцем Дарк Мехметом (роботодавець) та ОСОБА_1 (працівник) укладено трудовий договір з головним бухгалтером №б/н (далі - трудовий договір) за умовами пункту 1.1 якого Фіногеєва Л.О. приймається на роботу на посаду головного бухгалтера ФОП «Дарк Мехмет» (надалі іменується «підприємство»), без встановлення строку випробування; цей договір є безстроковим (пункт 1.2 трудового договору).

Відповідно до пункту 2.1 трудового договору, працівник забезпечує організацію і ведення бухгалтерського обліку, а також контроль за раціональним використанням матеріальних і фінансових ресурсів підприємства.

Згідно пункту 2.2.3 трудового договору, до обов`язків працівника віднесено, зокрема, використання для проведення банківських операцій, здійснення оплат та платежів, логіни та паролі тощо, власний електронно-цифровий підпис та електронний ключ доступу та/або електронний підпис та ключ доступу власника (підписанта, керівника) до будь-яких програм пов`язаних з електронним банкінгом, інших засобів програмного забезпечення аналогічних за функціоналом, отримання доступу до рахунків підприємства для проведення відповідних платежів та оплат.

ОСОБА_1 отримано доступ до рахунків ФОП Дарк Мехмет для проведення відповідних платежів та оплат відповідно до пункту 2.2.3 трудового договору.

Як вбачається з посадової інструкції головного бухгалтера, затвердженої 10.01.2017 уповноваженою особою ФОП Дарк Мехмет Глущенко К.А., бухгалтер самостійно веде фінансові, матеріальні, виробничі, господарські розрахунки (пункт 2), за письмовим погодженням з власником (керівником підприємства проводить розрахунки з іншими кредиторами відповідно до договірних зобов`язань (пункт 6), отримує доступ до рахунків підприємства для проведення відповідних платежів та оплат (пункт 11), оформлює платежі за матеріальні, комунальні та інші послуги (пункт 15).

Відповідальність бухгалтера, її межі та порядок притягнення визначено розділом IV посадової інструкції.

Зокрема, відповідно до пунктів 2, 3 розділу IV посадової інструкції, бухгалтер несе відповідальність за правопорушення, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності, - в межах, визначених адміністративним, кримінальним та цивільним законодавством України; за завдання матеріальної шкоди - в межах, визначених цивільним законодавством та законодавством про працю України.

06.12.2019 трудовий договір припинено у зв`язку із поданням ОСОБА_1 заяви про звільнення.

У день звільнення 06.09.2019 ОСОБА_1 склала рукописну заяву, в якій повідомила, що отримувала у борг онлайн-кредити, про що роботодавця не повідомила, при цьому неодноразово сплачувала борг з рахунків компанії, сподіваючись вирішити виниклі кредитні негаразди, а у подальшому зобов`язується повернути кошти компанії у строки, призначені директором готелю ОСОБА_2 та власником Дарком Мехметом .

Як вбачається із наявних в матеріалах справи платіжних доручень №933 від 27.11.2019 на суму 702,00 грн., №897 від 11.10.2019 на суму 2708,00 грн., №922 від 12.11.2019 на суму 702,00 грн., №859 від 10.09.2019 на суму 2708,00 грн., №876 від 26.09.2019 на суму 2708,00 грн. та меморіальних ордерів №831 від 12.08.2019 на суму 2708,00 грн., №847 від 27.08.2019 на суму 2708,00 грн., №775 від 27.06.2019 на суму 2708,00 грн., №793 від 09.07.2019 на суму 2708,00 грн., №701 від 02.05.2019 на суму 3930,35 грн. та №758 від 13.06.2019 на суму 2708,00 грн., з банківського рахунку ФОП Дарк Мехмет перераховано на банківський рахунок відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» грошові кошти у загальному розмірі 26 998,35 грн. з призначенням платежу «оплата по договору №7956697 від 08.11.2018».

Як правильно відзначено судом першої інстанції, з посиланням на відповідну судову практику, задля застосування до спірних правовідносин у справі ст. 1212 Цивільного кодексу України, необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі договірних правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів.

08.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту №7956697, за умовами пункту 2.1 якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти у вигляді позики, а позичальник приймає на себе обов`язок повернути позику та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору.

Відповідно до пункту 2.2 договору, позичальник повертає позикодавцю позику в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором на умовах повернення, строковості, платності та у сумі, визначеній в пункті 2.3 договору (позика).

Згідно з пунктами 2.3, 2.4 договору сума позики 10 000,00 грн., валюта позики: українська гривня; строк позики: 28 днів до 06.12.2018 (включно), але не більше 30 днів.

Пунктом 3.5 договору визначено, що позичальник зобов`язаний погасити повністю суму отриманої позики та нарахованих процентів за користування позикою в строк, визначений п.2.4 договору. Заборгованість підлягає сплаті шляхом перерахування грошових коштів позичальником на поточний рахунок позикодавця визначений в розділі 11 договору одним із наступних способів: ініціювання переказу коштів з будь-якої платіжної картки позичальника через особистий кабінет або здійснення платежу через будь-яку банківську установу на поточний рахунок позикодавця, зазначений в розділі 13 цього договору (пункти 3.5.1 та 3.5.2 договору).

Всі ризики, пов`язані з безготівковим перерахуванням (зарахуванням) грошових кошів в рахунок сплати заборгованості за договором несе позичальник (пункт 3.7 договору).

Враховуючи приписи ст. 528, ст. 512 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що виконання зобов`язань (перерахування грошових коштів) за кредитним договором №7956697 від 08.11.2018 здійснювалось відповідно до погоджених сторонами договору умов, а отже, незважаючи на відсутність у позивача безпосередніх зобов`язальних правовідносин з відповідачем, позивач перерахував кошти не помилково, а саме в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед відповідачем за кредитним договором №7956697 від 08.11.2018, у зв`язку з чим кредитор, отримавши вказані кошти, прийняв їх в якості належного виконання зобов`язання боржника.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що кошти, отримані як оплата за кредитним договором і набуті відповідачем за наявності правових підстав для цього, не можуть бути витребувані згідно зі ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення, натомість в спірних правовідносинах має місце виконання обов`язку боржника іншою особою, врегульоване положеннями статті 528 ЦК України, у зв`язку з чим підстав для повернення позивачу коштів немає.

При цьому, в частині ефективності способу захисту порушених прав позивача, суд першої інстанції зауважив, що позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в порядку статей 512, 528 ЦК України, як нового кредитора у зобов`язанні за договором про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту №7956697 від 08.11.2018, або із позовом про стягнення шкоди, завданої ОСОБА_1 при виконанні трудових обов`язків в порядку глави IX Кодексу законів про працю України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 26 998, 35 грн. через неправомірне їх перерахування з рахунку позивача на банківський рахунок відповідача головним бухгалтером ОСОБА_1 на виконання умов договору №7956697 від 08.11.2018, який позивачем не укладався.

Доводи апеляційної скарги, поданої у справі, не спростовують висновків суду першої інстанції, яким надано належну оцінку встановленим під час розгляду обставинам справи, у зв`язку з чим відхиляються через наступне.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі «DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS»).

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що спірну суму грошових коштів у розмірі 26 998, 35 грн. з банківського рахунку ФОП Дарк Мехмет перераховано на банківський рахунок відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» з призначенням платежу «оплата по договору №7956697 від 08.11.2018».

В частині кваліфікації правовідносин, щодо яких виник спір у справі між сторонами, суд першої інстанції обгрунтовано встановив, що виконання зобов`язань (перерахування грошових коштів) за кредитним договором №7956697 від 08.11.2018 здійснювалось відповідно до погоджених сторонами договору умов, та незважаючи на відсутність у позивача безпосередніх зобов`язальних правовідносин з відповідачем, позивач перерахував кошти не помилково, а саме в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед відповідачем за кредитним договором №7956697 від 08.11.2018, у зв`язку з чим кредитор, отримавши вказані кошти, прийняв їх в якості належного виконання зобов`язання боржника.

Факт відсутності договірних відносин між позивачем та відповідачем не спростовує встановлених вище обставин, оскільки відповідачем кошти отримувались на відповідній правовій підставі, якою є кредитний договір №7956697 від 08.11.2018, укладений з ОСОБА_1 , умови якого не забороняли прийняття грошових коштів в погашення заборгованості від третіх осіб в якості належного виконання зобов`язання боржника по договору, відповідно в цій частині доводи апеляційної скарги є безпідставними.

В силу положень ст. 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто; у цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою; у разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам; інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно; у цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов`язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Помилковими є посилання апелянта на неправильне врахування судом першої інстанції висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, зокрема про те, що підставою для виконання третьою особою зобов`язань за боржника є покладення на цю особу такого зобов`язання боржником, як за власною ініціативою, так і за попередньою домовленістю цієї особи з боржником (постанова Верховного Суду у справі № 6-15цс15 від 10.06.2015).

В даному випадку, відносини позивача з ОСОБА_1 в частині наявності чи відсутності домовленості про виконання зобов`язання за кредитним договором №7956697 від 08.11.2018, не спростовують наявної правової підстави у відповідача на отримання від позивача грошових коштів, та як правильно зауважив суд першої інстанції, з метою ефективного захисту своїх прав позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в порядку статей 512, 528 ЦК України, як нового кредитора у зобов`язанні за договором про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту №7956697 від 08.11.2018, або із позовом про стягнення шкоди, завданої ОСОБА_1 при виконанні трудових обов`язків в порядку глави IX Кодексу законів про працю України.

Обгрунтованими у даній справі є посилання суду першої інстанції на постанови Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/2478/20, від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18 та від 01.04.2019 у справі №904/2444/18, згідно з висновками у яких:

«Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.»

Кошти, отримані як оплата за кредитним договором і набуті відповідачем за наявності правових підстав для цього, не можуть бути витребувані згідно зі ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення, з чим погоджується апеляційний господарський суд, оскільки в спірних правовідносинах має місце виконання обов`язку боржника іншою особою, врегульоване положеннями статті 528 ЦК України, підстав для повернення позивачу коштів немає.

Викладені в апеляційній скарзі аргументи скаржника не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки спростовуються встановленими у справі фактичними обставинами, яким надана належна оцінка судом першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову в позові.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276 ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дарк Мехмета на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 у справі № 910/12108/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 у справі № 910/12108/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу-підприємця Дарк Мехмета.

4. Матеріали справи № 910/12108/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко