ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року Справа № 925/417/22

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Масленнікова С.В.,

за участі представників сторін:

від позивача Василенко М.В. - адвокат,

Зелтіньш Ю.Ю. представник за довіреністю,

від відповідача Плаха О.В. - адвокат,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом комунального підприємства Черкасиводоканал Черкаської

міської ради, м. Черкаси

до приватного акціонерного товариства Черкаське хімволокно в

особі відокремленого підрозділу Черкаська ТЕЦ, м. Черкаси

про стягнення 7 508 625 грн. 68 коп.,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області з позовом звернулось комунальне підприємство Черкасиводоканал Черкаської міської ради до приватного акціонерного товариства Черкаське хімволокно в особі відокремленого підрозділу Черкаська ТЕЦ про стягнення з відповідача 4 026 783 грн. 41 коп. заборгованості, а саме: 3 698 939 грн. 93 коп. основного боргу, 293 406 грн. 44 коп. інфляційних втрат та 34 437 грн. 04 коп. 3% річних, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору №89 на централізоване водопостачання для забезпечення надання послуг з постачання гарячої води споживачам від 19 березня 2015 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 23 травня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Підготовче засідання призначено на 10 год. 00 хв. 16 червня 2022 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 16 червня 2022 року суд оголосив перерву до 10 год. 00 хв. 14 липня 2022 року.

04 липня 2022 року від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.

У своїй заяві позивач просить суд стягнути з відповідача 7 508 625 грн. 68 коп., а саме: 7 063 728 грн. 39 коп. основного боргу, 393 277 грн. 80 коп. інфляційних втрат та 51 619 грн. 49 коп. 3% річних.

Ухвалою суду від 14 липня 2022 року заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог прийнято до розгляду.

Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 10 год. 30 хв. 20 вересня 2022 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та зазначав, що відповідачем частково сплачено заборгованість в сумі 513 145 грн. 70 коп.

Крім того відповідач просив суд зменшити заявлений розмір інфляційних втрат та 3% річних на 75 % та відстрочити виконання рішення суду на один рік.

В судовому засіданні представник відповідача надав суду додаткові докази, що підтверджують сплату суми основного боргу в розмірі 100 000 грн. 00 коп.

У відповіді на відзив позивач не погоджується з доводами відповідача про те, що частина заявленої в позовних вимогах заборгованості сплачена в сумі 513 145 грн. 70 коп., оскільки згідно договору №89 від 19 березня 2015 року по особовому рахунку абонента №14363 було сплачено 26 травня 2022 року частину боргу в сумі 322 174 грн. 65 коп., що підтверджується платіжним дорученням №2953.

Інші, зазначені відповідачем суми коштів сплачені на виконання іншого договору укладеного з ПрАТ Черкаське хімволокно та за іншим рахунком і ці вимоги не є предметом розгляду по даній справі.

Сплачену відповідачем суму грошових коштів в розмірі 322 174 грн. 65 коп. враховано позивачем у своїй заяві про уточнення позовних вимог.

Проти зменшення розміру інфляційних та річних, а також відстрочки виконання рішення суду позивач заперечує з підстав наведених у своїй заяві.

В судовому засіданні, яке відбулося 20 вересня 2022 року згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/417/22.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено господарським судом під час розгляду справи, 19 березня 2015 року між комунальним підприємством Черкасиводоканал Черкаської міської ради (виконавець) та публічним акціонерним товариством Черкаське хімволокно в особі відокремленого підрозділу Черкаська ТЕЦ (в подальшому найменування відповідача було змінено на приватне акціонерне товариство Черкаське хімволокно в особі відокремленого підрозділу Черкаська ТЕЦ) (замовник) було укладено договір №89 на централізоване водопостачання для забезпечення надання послуг з постачання гарячої води споживачам.

Даний договір пролонговувався на наступні роки та є чинним.

Згідно п. 1.1. договору за цим договором виконавець зобов`язався цілодобово здійснювати замовнику централізоване водопостачання шляхом транспортування холодної води до точки подачі води на водопідігрівачі для потреб гарячого водопостачання в житлових будинках, котельнях, центральних та індивідуальних теплових пунктах.

Замовник зобов`язався прийняти питну воду для подальшого надання послуг з постачання гарячої води споживачам та оплатити її вартість за діючими на момент отримання тарифами, в порядку та на умовах даного договору (п. 1.2. договору).

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Позивач виконав свій обов`язок згідно умов вищевказаного договору та надав відповідачу послугу з централізованого водопостачання на загальну суму 11 357 119 грн. 01 коп. за період з 01 жовтня 2021 року по 31 березня 2022 року.

Станом на 16 травня 2022 року відповідачем було сплачено 7 658 179 грн. 05 коп., що підтверджується копіями платіжних доручень (а.с. 14 -24).

В зв`язку з чим станом на 16 травня 2022 року борг за поставлену теплову енергію складав 3 698 939 грн. 93 коп.

Судом враховано, що платіжними дорученнями №1772 А4075/806 від 04 жовтня 2021 року та №2006 В3015/698 від 03 листопада 2021 року відповідач сплатив борг щодо послуг водопостачання за серпень - вересень 2021 року (а.с.12,13).

Водночас станом на 27 червня 2022 року заборгованість відповідача зросла на суму нарахувань за надані послуги в квітні - травні 2022 року (квітень 1 949 378 грн. 87 коп. та травень 1 737 584 грн. 25 коп.), всього 3 686 963 грн. 12 коп.

26 травня 2022 року відповідачем частково було сплачено заборгованість за лютий 2022 року на суму 322 174 грн. 65 коп. згідно платіжного доручення №2953 від 26 травня 2022 року (а.с. 75).

В зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 7 063 728 грн. 39 коп. боргу з надання послуг водопостачання.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно п. 3.5. договору оплата замовником рахунків за послугу за відповідний розрахунковий період, виставлених виконавцем на підставі актів приймання-передавання отриманих послуг, здійснюється в термін не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Таким чином на день звернення до суду строк оплати наданих послуг з водопостачання настав.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем всупереч ч. 1 ст. 74, ст. 76, 77 ГПК України не було доведено факту своєчасного здійснення, на підставі умов договору про надання послуг з централізованого водопостачання, розрахунку з позивачем за надані послуги, а також не було спростовано доводи позивача, що викладені в позові.

Суд не приймає до уваги надані відповідачем в якості письмових доказів платіжні доручення від 26 травня 2022 року №2951 на суму 104 478 грн. 24 коп. та від 26 травня 2022 року №2950 на суму 86 492 грн. 81 коп. (а.с. 41,42), оскільки в призначенні платежу вказано інший договір, а саме: №86 від 28 лютого 2013 року.

Правовідносини сторін по вказаному правочину не є предметом даного спору.

Також судом враховано, що відповідачем після звернення позивача до суду з позовом було сплачено 100 000 грн. 00 коп., що підтверджується копією платіжного доручення від 24 серпня 2022 року №6345.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки відповідачем було сплачено позивачу 100 000 грн. 00 коп. після звернення позивача до суду і даний факт позивач в судовому засіданні визнав, то провадження у справі в цій частині слід закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача борг за послуги централізованого водопостачання в розмірі 6 963 728 грн. 39 коп. основного боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення 393 277 грн. 80 коп. інфляційних втрат нарахованих за період з 01 грудня 2021 року по 31 травня 2022 року та 51 619 грн. 49 коп. 3% річних нарахованих з 26 листопада 2021 року по 27 червня 2022 року з урахуванням здійснених відповідачем проплат.

Здійснивши перевірку нарахування річних та інфляційних, судом встановлено, що 3% річних та інфляційні нараховані позивачем вірно, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру інфляційних та 3% річних на 75%, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог в одній справі не є обов`язковим.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 вказала, що у разі коли відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві та принципи розумності, справедливості та пропорційності суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити (погоджений сторонами у договорі) загальний розмір процентів річних, встановлених як відповідальність за час прострочення грошового зобов`язання.

Проте, на відміну від обставин справи № 902/417/18 в даній справі сторони в договорі не встановлювали самостійно і не збільшували вже визначений Законом мінімальний розмір річних, а тому підстав для задоволення клопотання відповідача та зменшення судом заявлених вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд не вбачає.

Що стосується заяви відповідача про відстрочку виконання рішення суду на один рік, судом враховано наступне:

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В обґрунтування клопотання про відстрочення виконання судового рішення відповідач посилається на скрутне фінансове становище підприємства.

Зокрема, відповідач вказує, що згідно з останніми звітними даними відповідача, загальна сума заборгованості за спожиту теплову енергію споживачів перед приватним акціонерним товариством Черкаське хімволокно станом на 31 березня 2022 року складає 341 349 255 грн. 83 коп.

Крім того, відповідно до акту звірки розрахунків від 10 січня 2022 року заборгованість ДП ЕНЕРГОРИНОК перед відповідачем за куповану ОРЕ електроенергію складає 70 284 231,75 гри.

Чинні закони України та інші нормативно-правові акти, що регулюють відносини відповідача і споживачів комунальних послуг, в тому числі з теплопостачання, не сприяють підвищенню платіжної дисципліни.

На даний час відповідач не може здійснювати активну претензійно-позовну роботу по стягненню з кінцевих споживачів їх заборгованості за отримані комунальні послуги.

Невиконання судових рішень про стягнення заборгованості із населення та юридичних осіб за надані послуги з теплопостачання, а також введення воєнного стану ускладнило належне виконання ПрАТ Черкаське хімволокно своїх зобов`язань.

Зупинка Черкаської ТЕЦ може спричинити соціально-економічні та технічні наслідки.

Позивач заперечує проти відстрочення виконання судового рішення, про що надав суду письмову заяву.

Так у своїй заяві позивач вказує, що сторони не знаходяться в зоні бойових дій, місцеперебування та надання своїх послуг кінцевим споживачам, оплата яких є основним доходом обох сторін надається в одному регіоні. За таких обставин сторони перебувають в рівних умовах та однаково залежать від оплат споживачів послуг.

Відповідачем зазначено про заборгованість ДП Енергоринок перед ПрАТ Черкаське хімволокно, проте, не надано жодних доказів про вчинення ним дій спрямованих на стягнення боргу з боржника.

Позивач вказує, що є комунальним підприємством і також є надавачем комунальних послуг тим же споживачам у м. Черкаси, що і відповідач.

Зміни в законодавстві, які введені на період дії воєнного стану не вплинули на можливість здійснення своєї претензійно-позовної роботи.

КП Черкасиводоканал неодноразово намагалося вирішити вказаний спір у позасудовому порядку, зокрема, зверталося до відповідача з претензіями в яких пропонувало добровільно сплатити суму боргу.

Однак вказані претензії залишились відповідачем без реагування, жодних листів щодо розстрочення боргу від відповідача не надходило, а заборгованість збільшувалась, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду.

Заборгованість на момент подання позову складала 3 698 939,93 грн., а станом на 27 червня 2022 року збільшилася до 7 063 728,39 грн.

ПрАТ Черкаське хімволокно має окремий абонентний рахунок №3980 згідно договору №86 від 28 лютого 2013 року про надання послуг водопостачання та водовідведення для потреб власного споживання. У разі утворення заборгованості КП Черкасиводоканал має право обмежити/припинити надання послуг згідно вказаного договору. Згідно довідки нарахувань та розмір платежів за цим абонентним рахунком ПрАТ Черкаське хімволокно сплачує нарахування регулярно та не має заборгованості.

Позивач також вказує, що основною діяльністю комунального підприємства Черкасиводоканал Черкаської міської ради є забезпечення мешканців міста Черкаси послугами з водопостачання та водовідведення.

Оплата зазначених послуг здійснюється за регульованим тарифом несвоєчасно. Тариф є збитковим та не покриває всі понесені підприємством затрати на виробництво, транспортування та очищення води.

Водночас, згідно законодавчих актів, послуги, що надаються підприємством повинні надаватись своєчасно та безперебійно, що потребує закупівлі коагулянтів, реагентів, паливних матеріалів, електроенергії та ін., своєчасного ремонту та усунення аварійних ситуацій. На закупівлю товарів, робіт та послуг КП Черкасиводоканал використовує кошти, сплачені споживачами за надані послуги. У зв`язку із утворенням значної заборгованості ПрАТ Черкаське хімволокно позивач несвоєчасно розраховується зі своїми контрагентами і, як наслідок, зазнає додаткових витрат на сплату інфляційних нарахувань, річних, пені (підтверджується довідкою наявності кредиторської та дебіторської заборгованості за перший квартал 2022 року).

Зважаючи на вищевикладене, позивач просить суд відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про відстрочення виконання рішення у справі.

Судом враховано, що надання відстрочення виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення у справі Іммобільяре Саффі проти Італії, заява №22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V).

За практикою Європейського Суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (див. Корнілов та інші проти України, заява №36575/02, ухвала від 7 жовтня 2003 року; тривалість виконання - вісім місяців). І навіть, два роки та сім місяців, не визнавались надмірними і не розглядалися, як такі, що суперечить вимогам розумного строку, передбаченого ст. 6 Конвенції (див. ухвалу від 17 вересня 2002 року у справі Крапивницький та інші проти України, заява №60858/00). Отже, для з`ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Надання відповідачу додаткового часу для не виконання судового рішення може призвести до порушення балансу інтересів сторін.

Суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що позивач та відповідач перебувають у рівних умовах введення своєї господарської діяльності на території України.

Водночас, відстрочка виконання судового рішення на один рік в даному випадку може завдати більше шкоди кредитору ніж боржнику відмова у відстрочці.

При цьому судом враховано, що сторони не позбавлені можливості укласти мирову угоду на стадії виконання судового рішення та узгодити питання реструктуризації боргу на взаємовигідних умовах, оскільки їх господарські правовідносини є довготривалими.

Отже, суд вважає, що в даному випадку відповідач належними та допустимими доказами не довів наявності виняткових обставин достатніх в сукупності для відстрочення виконання рішення суду по даній справі, а тому підстав для задоволення заяви немає.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Статтею 7 Закону України Про судовий збір врегульовано, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, повернення судового збору без відповідного клопотання сторони в даному випадку не допускається.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження у справі №925/417/22 в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в розмірі 100 000 грн. 00 коп. - закрити.

3. Стягнути з приватного акціонерного товариства Черкаське хімволокно в особі відокремленого підрозділу Черкаська ТЕЦ, проспект Хіміків, 76, м. Черкаси, ідентифікаційний код 33282969 на користь комунального підприємства Черкасиводоканал Черкаської міської ради, вул. Г.Сагайдачного,12, м. Черкаси, ідентифікаційний код 03357168 6 963 728 грн. 39 коп. основного боргу, 393 277 грн. 80 коп. інфляційних втрат, 51 619 грн. 49 коп. 3% річних та 111 131 грн. 42 коп. судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішення суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 23 вересня 2022 року.

Суддя А.В. Васянович