РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.09.2022Справа № 910/5675/22
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Київські енергетичні мережі

до Товариства з обмежено відповідальністю Славія АКБ

про стягнення 262 325,52 грн.,

Суддя Борисенко І.І.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Київські енергетичні мережі звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмежено відповідальністю Славія АКБ про стягнення 262 325,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав свої грошові зобов`язання за договором про постачання електричної енергії споживачу №55165019 від 07.07.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/5675/22 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено строки надання сторонами відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

У відповідності до статті 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі направлено рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за адресою відповідача, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: вул.Є.Коновальця буд.31, Київ, 01133.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.07.2022 про відкриття провадження у справі отримано відповідачем 26.07.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №473.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи.

Станом на день ухвалення рішення у даній справі відповідачем відзиву або інших документів суду не надано.

Згідно з частиною другою статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Київські енергетичні мережі (Позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Славія АКБ (Відповідач, Споживач) укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу від 07.07.2021 № 55165019 ПВ (даті - Договір), додатком до якого є Комерційна пропозиція постачальника електричної енергії ТОВ Київські енергетичні мережі ІКП № 4 «Індивідуальна А/Б фактична (строкова)».

Судом встановлено, що дію Договору припинено з 01.06.2022 (останній день дії Договору 31.05.2022), про що Відповідача повідомлено листом від 09.05.2022 № 25/4/7/10/9303, який підписаний шляхом накладання електронного підпису та направлено на електронну пошту Відповідача.

Разом з тим, відповідно до абз. З п. 13.1 Договору в частині виконання зобов`язань Споживача щодо оплати Договір діє до повного виконання Споживачем таких зобов`язань.

Відповідно до п. 2.1 Договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору.

Згідно з абз. 1 п. 5.1 Договору Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією.

Відповідно до абз. 1 п. 6.1 Комерційної пропозиції розрахунок (оплата) за фактично спожиту електричну енергію має здійснюватися Споживачем у строк не більше 5 робочих днів після закінчення розрахункового періоду, незалежно від отримання рахунку.

Згідно абз. З п. 6.1 у разі не отримання Споживачем рахунку, Споживач здійснює оплату за спожиту електричну енергію, в установлені даним розділом строки, за платіжним документом, самостійно оформленим Споживачем.

Судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що Позивачем формувалися та видавалися рахунки на оплату фактично спожитої Відповідачем електричної енергії відповідно до даних комерційного обліку (інформація про обсяги споживання), які надавалися оператором системи розподілу (виконує функції адміністратора комерційного обліку) - ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», у відповідності до вимог п. 4.3, 4.12, пп. 31 п. 5.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ) та п. 9.14 Розділу IX, п. 12.4 Розділу XII Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №311. Згадана інформація додатково підтверджена у додатку 23 до листа ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» № 3/01/3/15642 від 24.06.2022.

На підставі даних про спожиті Відповідачем обсяги електроенергії Позивачем у інтернет-сервісі «Особистий кабінет» було сформовано рахунки, зокрема, за розрахункові періоди «жовтень 2021 р.» - «листопад 2021 р.», «січень 2022 р.» - «травень 2022 р.»:

від 01.11.2021 № 55165019/10/1 на суму - 96 578,37 грн (на підставі даних одержаних від оператора системи розподілу в розрахунковому періоді «жовтень 2021 р.» здійснено донарахування обсягів спожитої електричної енергії за попередні розрахункові періоди), від 01.12.2021 № 55165019/11/1 на суму - 185 613,64 грн, від 01.02.2022 № 55165019/1/1 на суму-223 393,24 грн,

від 01.03.2022 № 55165019/2/1 на суму - 130 866,64 грн, від 01.04.2022 № 55165019/3/1 на суму - 28 794,94 грн, від 01.05.2022 № 55165019/4/1 на суму - 17 484,54 грн, від 01.06.2022 № 55165019/5/1 на суму - 12 070,21 грн.

Суду доведено, що відповідачем частково здійснювались оплати за виставленими позивачем рахунками, а саме:

- за розрахунковий період «жовтень 2021 р.» сплачено 21 159,09 грн. від 10.11.2021,

- за розрахунковий період «листопад 2021 р.» сплачено в загальному розмірі 145 606,12 грн., оплатами: від 23.10.2021 на суму 46 048,92 грн, від 10.12.2021 на суму 99 557,20 грн,

- за розрахунковий період «січень 2022 р.» сплачено загалом 105 642,88 грн оплатами: від 10.12.2021 на суму 49 321,44 грн, від 12.01.2022 на суму 49 321,44 грн, від 08.02.2022 на суму 7 000,00 грн,

- за розрахунковий період «лютий 2022 р.» сплачено загалом 97 018,32 грн оплатами: від 25.01.2022 на суму 48 509,16 грн, від 08.02.2022 на суму 48 509,16 грн.

Разом з тим, відповідно до абз. 2 п. 4.24 ПРРЕЕ у разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті призначення платежу посилань на період, за який здійснюється оплата або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, електропостачальник має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості цього споживача з найдавнішим терміном її виникнення.

Як стверджує позивач, після погашення нарахувань за попередні розрахункові періоди (які не увійшли до позовного) за Договором утворювались надлишкові оплати, які були зараховані в рахунок існуючої заборгованості з найдавнішим терміном її виникнення, зокрема, станом на 01.10.2021 за Договором виник надлишок з оплат у розмірі 29 370,36 грн. Вказані показники відображено у довідці про надходження коштів як вхідне сальдо станом на 01.10.2021, який було зараховано в рахунок погашення нарахувань за розрахунковий період «жовтень 2021 р.».

Крім того, як вказує позивач, в рахунок погашення нарахувань за розрахунковий період «жовтень 2021 р.». зараховано надлишок від платежу, здійсненого 12.01.2022 на суму 253 566,77 в розмірі 36 735 ,00 грн.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що за періоди 01.10.2021 - 30.11.2021, 01.01.2022-31.05.2022 Відповідачу нараховано 694 801,58 грн, проте сплачено 435 531,77 грн. Вказані зарахування та наявність заборгованості підтверджені Довідкою про надходження коштів, яка міститься в матеріалах справи.

Отже, позивачем належним чином доведена, а матеріалами справи підтверджена заборгованість у відповідача перед позивачем за Договором, яка становить 259 269,81 грн, зокрема:

Розрахунковий період «жовтень 2021 р.», залишок заборгованості - 9 313,92 грн,

розрахунковий період «листопад 2021 р.», залишок заборгованості - 40 007,52 грн,

розрахунковий період «січень 2022 р.» у сумі 117 750,36 грн,

розрахунковий період «лютий 2022 р.» у сумі 33 848,32 грн,

розрахунковий період «березень 2022 р.» у сумі 28 794,94 грн.

розрахунковий період «квітень 2022 р.» у сумі 17 484,54 грн.

розрахунковий період «травень 2022 р.» у сумі 12 070,21 грн.

Доказів сплати заборгованості у розмірі 259 269,81 грн відповідачем не надано, а матеріали справи не містять.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача з даним позовом до Господарського суду міста Києва.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд відзначає наступне.

Відповідно статті 526 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (частина 1 стаття 714 Цивільного кодексу України).

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (частина 1 статті 275 Господарського кодексу України).

Між сторонами в даній справі виникли правовідносини, за договором постачання електричної енергії споживачу, за умовами якого позивач продає електричну енергію відповідачу, а відповідач оплачує позивачу вартість використаної (купованої) електричної енергії.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати спожитих послуг за Договором, наявність заборгованості в розмірі 259 269,81 грн не спростовано, в зв`язку з чим суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 259 269,81 грн суми основного боргу.

У зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання за договором позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3 % річних в розмірі 721,17 грн за період з 06.11.2021 по 23.02.2022 та інфляційні втрати в розмірі 2 334,54 грн за період з 10.11.2021 по 23.02.2022.

Вирішуючи вказану вимогу, суд виходить з такого.

Як визначено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Судом перевірено розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, враховуючи відсутність контррозрахунку відповідача, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 721,17 грн та 2 334,54 грн інфляційних втрат.

За встановлених обставин справи, суд вважає позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 259 269,81 грн. основного боргу, 721,17 грн. 3 % річних та 2 334,54 грн. інфляційну складову.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З встановлених обставин та наведених правових норм, у зв`язку з доведенням суду порушення відповідачем умов договору в частині своєчасної та повної оплати, суд дійшов висновку, що допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах справи позивач довів, що його вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, у позовній заяві представник позивача заявив клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору за подання позовної заяви (надмірно сплачена сума 58,05 грн.).

Щодо вказаного клопотання, суд зазначає таке.

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відповідно до частини другої статті 7 цього ж Закону надмірно сплачені грошові кошти судового збору повертаються в розмірі переплаченої суми.

Товариство з обмеженою відповідальністю Київські енергетичні мережі звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Славія АКБ про стягнення 262 325,52 грн.

За розгляд вказаних вимог, платіжними дорученнями від 23.12.2021 №2343968, №2343966, від 07.10.2021 №2229346 Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 992,93 грн., тоді як необхідно було сплатити 3934,88 грн.

Таким чином, надмірно сплачені позивачем 58,05 грн. підлягають поверненню з державного бюджету на банківський рахунок платника.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача повністю.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Київські енергетичні мережі (04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 31, ) задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмежено відповідальністю Славія АКБ (01133, м. Київ, вул. Є. Коновальця, 31, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Київські енергетичні мережі (04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 31, ) 259 269 (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч двісті шістдесят дев`ять) грн. 81 коп., 721 (сімсот двадцять одна) грн. 17 коп. 3 % річних, 2 334 (дві тисячі триста тридцять чотири) грн. 54 коп. інфляційну складову та 3 934 (три тисячі дев`ятсот тридцять чотири) грн. 88 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю Київські енергетичні мережі (04050, місто Київ, вулиця Юрія Іллєнка, будинок 31, ) з Державного бюджету України 58 (п`ятдесят вісім) грн. 05 коп. надмірно сплачену суму судового збору згідно платіжного доручення №2229346 від 07.10.2021, оригінал якого залишається в матеріалах справи.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя І.І. Борисенко