СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Харків Справа № 922/4109/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Здоровко Л.М. , суддя Плахов О.В.

за участі секретаря судового засідання Фурсової А.М.

за участі представників учасників справи:

позивача не з`явився

відповідача не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Навчально-консалтинговий центр "Інтелект" (вх. №202 Х)

на рішення Господарського суду Харківської області від 15.12.2021, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Жельне С.Ч., дата складання повного тексту рішення - 22.12.2021, у справі №922/4109/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Навчально-консалтинговий центр "Інтелект", м.Харків

до Фізичної особи-підприємця Ракитянського Романа Володимировича, м.Харків

про стягнення безпідставно набутих грошових коштів 115 000,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Навчально-консалтинговий центр "Інтелект" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Ракитянського Романа Володимировича про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 115 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані помилковим перерахуванням позивачем на рахунок відповідача грошових коштів у розмірі 115 000,00 грн, проте як будь-які договірні відносини між сторонами відсутні.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 15.12.2021 в позові відмовлено.

Надавши оцінку обставинам справи з урахуванням доводів сторін та наданих на їх підтвердження документів, суд першої інстанції визнав доведеним спрямованість дій позивача на виконання усних домовленостей між сторонами та його обізнаність стосовно банківських реквізитів відповідача. Також суд дійшов висновку, що здійснення позивачем оплати за послуги, перелік яких зазначений у рахунку №01/01-2020 від 28.01.2020 та у платіжних дорученнях №38 від 28.01.2020 та №44 від 10.02.2020 свідчить про відсутність обставин для застосування до спірних правовідносин положень ст.1212 ЦК України у зв`язку із недоведеністю позивачем обставин помилкового перерахування коштів на рахунок ФОП Ракитянського Р.В.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду від 15.12.2021, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 15.12.2021 у справі №922/4109/21 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Навчально-консалтинговий центр "Інтелект". Одночасно апелянт просив поновити пропущений строк подання апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги позивач зазначав, що між сторонами справи відсутні будь-які договірні зобов`язання та не було досягнуто згоди щодо істотних умов, що підтверджують існування договірних зобов`язань між позивачем та відповідачем в розумінні приписів ст. 180 Господарського кодексу України (в редакції станом на 10.02.2020). Сторонами договору під час його укладення не відбувалось жодного обміну листами, факсограмами, телеграмами, повідомленнями у месенджер, які б мали підтвердити існування договірних зобов`язань та підтверджували погодження сторонами істотних умов можливого договору в порядку ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (в редакції станом на 10.02.2020).

Також зазначає, що відповідач не надсилав позивачу жодного рахунку, що ставить під сумнів їх існування. Рахунки відповідача носять односторонній характер та відповідач міг змінити їх зміст. Також, відповідач не надає доказів, що саме ці рахунки були направлені позивачу засобами поштового зв`язку або передані нарочно під підпис позивачу. Наявні в матеріалах справи рахунки-фактури та платіжні доручення не розкривають зміст та обсяг наданих послуг та їх виконавців. Отже, на думку апелянта, надані відповідачем рахунки не є безумовною підставою для укладення усного договору про збір, обробку, систематизацію та розміщення інформації, оскільки, визначальним є надання послуг відповідачем та отримання їх позивачем. Також звертає увагу суду, що згідно наданої відповідачем до суду першої інстанції виписки з Приватбанку про рух коштів на рахунку ФОП Ракитянського Р.В., кошти були повернені відповідачем у зв`язку із помилковим їх переказом з рахунку ТОВ «НКЦ «Інтелект» на рахунок ФОП Ракитянського Р.В. за платіжним дорученням №43 від 10.02.2020 та №53 від 27.02.2020 на загальну суму 70 000,00 грн. Призначенням платежу в зазначених платіжних дорученнях є оплата за інформаційно-консультаційні послуги, в той час як призначення платежу в платіжних дорученнях у даній справі є оплата за збір, оброблення, систематизацію та розміщення інформації. Відтак, зазначені платежі не мають жодного відношення до предмета розгляду даної справи.

За таких підстав, апелянт наголошує, що між сторонами не було укладено жодного договору, відповідач не надавав послуг та не виконував жодних робіт. Надані відповідачем рахунки складені самим відповідачем вже після відкриття провадження у справі та не отримувались позивачем. Позивач факту укладення договору про збір, обробку, систематизацію та розміщення інформації не визнав, а відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору та надання послуг.

Апелянт також в порядку ст.ст. 123, 124, 126 ГПК України повідомляв суду, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу становить 5 000,00 грн, судовий збір 3 405,00 грн, які просив стягнути з відповідача.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Навчально-консалтинговий центр "Інтелект" про поновлення строку на апеляційне оскарження та поновлено скаржнику строк на подання апеляційної скарги.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Навчально-консалтинговий центр "Інтелект" на рішення Господарського суду Харківської області від 15.12.2021 у справі №922/4109/21 та призначено її до розгляду на 03.03.2022 об 11:45 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Встановлено учасникам справи строк до 28.02.2021 для подання заяв, клопотань, тощо. Витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/4109/21.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому продовжено.

За таких обставин, судові засідання, призначені на період починаючи з 24.02.2022 (в тому числі, і в даній справі - на 03.03.2022), не відбулися. В оголошеннях, розміщених на офіційному вебпорталі судової влади України та на сторінці Східного апеляційного господарського суду в мережі "Фейсбук", суд зазначив, що відповідні судові засідання будуть перенесені на іншу дату, про що учасників судових процесів буде повідомлено додатково.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.08.2022 повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 22.09.2022 о 12:15 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань. № 131.

Ухвалено учасникам справи невідкладно повідомити суд про отримання ухвали, зокрема шляхом надсилання засвідченого електронним цифровим підписом уповноваженої особи відповідного повідомлення на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду.

Запропоновано учасникам справи заздалегідь письмово повідомити суд про намір і можливість взяти участь у судовому засіданні для своєчасного вжиття заходів з організації його проведення. З метою уникнення загрози для життя і здоров`я учасників судового процесу рекомендовано взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Явку представників учасників справи визнано необов`язковою.

20.09.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Навчально-консалтинговий центр "Інтелект" надійшла заява, в якій апелянт просив суд судове засідання 22.09.2022 провести без участі позивача та його представника.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення з урахуванням повноважень, визначених в ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи Товариство з обмеженою відповідальністю Навчально-консалтинговий центр Інтелект (далі- ТОВ "Навчально-консалтинговий центр "Інтелект") звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом в якому зазначало, що наприкінці січня-початку лютого 2020 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем Ракитянським Романом Володимировичем (далі- ФОП Ракитянський Р.В.) проводилися перемовини щодо укладання договорів у сфері надання послуг інформатизації. Позивач повідомляв, що за результатами переддоговірної роботи сторонами так і не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору та жодного письмового договору в порядку ст. 180 Господарського кодексу України не укладено. Жодного обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами або повідомленнями в електронній формі, які б могли свідчити про наявність між сторонами договірних правовідносин в порядку ст. 181 Господарського кодексу України (в редакції станом на 10.02.2020), не здійснювалось.

Разом з тим, ТОВ "Навчально-консалтинговий центр "Інтелект" платіжним дорученням №38 від 28.01.2020 року та платіжним дорученням №44 від 10.02.2020 на рахунок ФОП Ракитянського Р.В. перерахувало кошти на загальну суму 115 000,00 грн.

Позивач стверджував, що кошти в сумі 115 000,00 грн були ним перераховані помилково, оскільки жодних договірних чи зобов`язальних правовідносин між сторонами не існує, чисельні переговори не дали жодного результату, помилково сплачені кошти відповідачем не повернуті.

Вказані обставин стали підставою звернення позивача з позовом про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 115 000,00 грн на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Спір у справі виник у зв`язку з відсутністю, на думку позивача, підстав для володіння відповідачем грошових коштів у розмірі 115 000,00 грн, які позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 ЦК України.

Правова позиція з цього питання викладена в постанові Верховного Суду у справі 25.08.2022 у справі №903/357/21.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що спірні кошти в розмірі 115 000,00 грн було перераховано відповідачу помилково та за відсутності між сторонами жодних господарських зобов`язань. Договори як в письмовій формі, так і в спрощений спосіб сторонами не укладались.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

З огляду на положення статей 11, 202, 509, 626 Цивільного кодексу України достатньою підставою для набуття (збереження) майна може бути укладений між відповідними особами договір. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Отже, норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Частинами 1 та 2 ст. 11, ст. ст. 205, 207 Цивільного кодексу України унормовано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України (в редакції станом на 10.02.2020) передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

При цьому, за приписами ст. ст. 640, 642, 646 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Позивачем до матеріалів справи надано платіжне доручення №38 від 28.01.2020 та платіжне доручення №44 від 10.02.2020.

Зокрема, відповідно до платіжного доручення №38 від 28.01.2020 позивачем на користь ФОП Ракитянського Р.В. здійснено перерахування 80 000,00 грн. Згідно до платіжного доручення №44 від 10.02.2020 на користь відповідача ТОВ "Навчально-консалтинговий центр "Інтелект" перерахувало 35 000,00 грн (а.с. 13-14). Всього згідно вказаних платіжних доручень позивач здійснив перерахування коштів відповідачу у загальному розмірі 115 000,00 грн.

Обґрунтовуючи підстави для стягнення з відповідача коштів в порядку повернення коштів в порядку ст. 1212 ЦК України, позивач наголошував, що кошти в розмірі 115 000,00 грн за вищевказаними платіжними дорученнями були перераховані ним помилково.

У відзиві на позовну заяву, відповідач заперечував проти безпідставного отримання коштів від позивача за платіжними дорученнями №38 від 28.01.2020 та №44 від 10.02.2020 та зазначав, що між сторонами проводились переговори в усному форматі, а результатом була домовленість сторін на набуття взаємних прав та обов`язків за договором на надання/здійснення відповідачем послуг інформаційного характеру у сфері збору, оброблення, систематизації, розміщення та аналітики та сплату товариством коштів за надані послуги. Відповідно до цього відповідачем було надано ТОВ "Навчально-консалтинговий центр "Інтелект" рахунок-фактуру №01/01-2020 від 28.01.2020. Тим самим позивачу з боку ФОП Ракитянського Р.В. була надана пропозиція щодо господарських правовідносин.

На підтвердження своїх доводів відповідач надав до матеріалів справи підписаний та скріплений печаткою ФОП Ракитянського Р.В. рахунок-фактуру №01/01-2020 від 28.01.2020 на загальну суму 115 000,00 грн. (а.с.32).

Дослідженням вказаного рахунку судом встановлено, що рахунок-фактура №01/01-2020 від 28.01.2020 на загальну суму 115 000,00 грн містить опис наданих послуг, а саме: 1.Збор,оброблення, систематизації та розміщення інформації на суму 80 000,00 грн., 2.Збор. оброблення, систематизації, аналітики інформації на суму 35 000,00 грн.

Платіжні доручення №38 від 28.01.2020 на суму 80000,00 грн (а.с.13) та №44 від 10.02.2020 на суму 35 000,00 грн (а.с. 14) в графі «призначення платежу» містять посилання саме на рахунок-фактуру від 28.01.2020. Також з вказаних платіжних доручень вбачається, що сплата коштів здійснена ТОВ "Навчально-консалтинговий центр "Інтелект" за послуги, зазначені у відповідному рахунку відповідача №01/01-2020 від 28.01.2020.

Відповідачем до матеріалів справи також надано платіжні доручення №43 від 10.02.2020 та №53 від 27.02.2020. З наданих рахунків вбачається, що крім сплачених позивачем на рахунок ФОП Ракитянського Р.В. коштів за платіжними дорученнями №38 від 28.01.2020 та №44 від 10.02.2020, позивачем у такому ж порядку сплачено відповідачу кошти за платіжними дорученнями №43 від 10.02.2020 згідно рахунку-фактури №01/02-2020 від 10.02.2020 та №53 від 27.02.2020 згідно рахунку-фактури №02/02-2020 від 27.02.2020. Як зазначав відповідач, відносно платіжних доручень №43 від 10.02.2020 та №53 від 27.02.2020 жодних претензій від позивача стосовно помилково перерахованих коштів до відповідача не надходило.

Позивач підтверджував, що між сторонами проводились перемовини з приводу майбутніх господарських правовідносин та зазначав, що під час проведення робочих зустрічей , відповідач передав позивачу проекти рахунків без номеру з власними реквізитами аби ТОВ "Навчально-консалтинговий центр "Інтелект" могло занести його до бази даних контрагентів. Також позивач посилався на те, що не отримував жодного рахунку від відповідача і ФОП Ракитянським Р.В. не надано доказів їх направлення до ТОВ "Навчально-консалтинговий центр "Інтелект". Аналогічні доводи також викладені позивачем в апеляційній скарзі.

В той же час, колегія суддів вважає, що за відсутності укладеного між сторонами договору у письмовому вигляді в порядку ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, відповідач своїми конклюдентними діями шляхом оплати як спірного рахунку від 28.01.2020, так і інших рахунків відповідача №01/02-2020 від 10.02.2020 та №02/02-2020 від 27.02.2020, фактично підтвердив факт досягнення сторонами домовленості з приводу надання послуг відповідачем та їх прийняття позивачем. Отже, відсутність правової підстави здійсненого перерахування коштів позивачем не доведена.

Колегія суддів також вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що спрямованість дій позивача на виконання усних домовленостей між сторонами, його обізнаність стосовно банківських реквізитів відповідача та здійснення позивачем оплати за послуги за переліком, що зазначений у рахунку №01/01-2020 від 28.01.2020 та платіжних дорученнях №38 від 28.01.2020 та №44 від 10.02.2020, не може свідчити про помилкове перерахування коштів на рахунок ФОП Ракитянського Р.В.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що перерахування позивачем за платіжним дорученням №38 від 28.01.2020 та платіжним дорученням №44 від 10.02.2020 на рахунок відповідача коштів у розмірі 115 000,00 грн не може вважатись здійсненим без достатньої правової підстави. Враховуючи обставини щодо наявності між сторонами домовленостей з приводу оплати послуг, відповідач не може вважатись особою, яка набула майно (грошові кошти) без достатньої правової підстави у розумінні ст. 1212 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача коштів у розмірі 115 000,00 грн на підставі ст. 1212 ЦК України є необґрунтованою, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено у її задоволенні.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що надані відповідачем рахунки складені самим відповідачем вже після відкриття провадження у справі та не отримувались позивачем. Позивач факту укладення договору про збір, обробку, систематизацію та розміщення інформації не визнає, а відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору та надання послуг.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

У відповідності до ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, якій це право належить і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

В даному випадку, саме позивач звернувся до суду із вимогою про повернення відповідачем безпідставно збережених коштів, а тому саме позивач мав надати суду докази, що свідчать про відсутність між сторонами будь-яких домовленостей, що мало наслідком помилкове перерахування коштів, оскільки в розумінні ст. 1212 ЦК України важливим є факт доведення неправомірного набуття (збереження) майна. Також встановлені обставини, підтверджують існування між сторонами правовідносин та їх виконання сторонами, що спростовує доводи позивача про відсутність зобов`язань сторін у спірних правовідносинах.

В апеляційній скарзі апелянт також зазначає, що платіжні доручення №43 від 10.02.2020 та №53 від 27.02.2020 на загальну суму 70 000,00 грн не мають жодного відношення до предмета розгляду даної справи, оскільки призначенням платежу в зазначених платіжних дорученнях є оплата за інформаційно-консультаційні послуги, в той час як призначення платежу в платіжних дорученнях у даній справі є оплата за збір, оброблення, систематизацію та розміщення інформації.

Колегія суддів зазначає, що правомірність розрахунків за вказаними платіжними дорученнями під час розгляду справи не надавалась, а наявність вказаних платіжних документів була врахована судом лише з метою встановлення обставин існування між сторонами господарських правовідносин.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Харківської області від 15.12.2021у справі №922/4109/21 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Навчально-консалтинговий центр "Інтелект" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Харківської області від 15.12.2021у справі №922/4109/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строки оскарження постанови передбачені статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.09.2022

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя О.В. Плахов