РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.10.2022Справа № 910/6000/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» вул. Добролюбова, буд. 20, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69006

до Акціонерного товариства «Українська залізниця» вул. Є. Гедройця, буд. 5, м. Київ, 03150

про стягнення 302 539,57 грн.

Представники сторін: не викликались.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпроенерго» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 302 539,57 грн. штрафу.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на несвоєчасну доставку відповідачем переданого йому позивачем для перевезення згідно залізничних накладних та на підставі Договору № 00076/ЦТЛ-2018 про надання послуг від 16.02.2018 року вантажу (вагонів), у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 302 539,57 грн. штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/6000/21, з огляду на характер спірних правовідносин, заявлені позивачем вимоги та предмет доказування у даній справі, враховуючи наявні в матеріалах справи докази та оскільки ціна позову у даній справі не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд прийшов до висновку про необхідність розгляду даної справи за правилами спрощеного провадження на підставі частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Крім того, ухвалою господарського суду від 23.04.2021 року було зобов`язано відповідача надати належним чином засвідчені копії актів, зазначених в п. 49 залізничних накладних, а саме: № 476906/166, № 476906/167, № 476906/144, № 81 від 20.02.2020 року, № 476906/143, № 4028 від 20.02.2020 року, № 4174 від 10.03.2020 року, № 476906/325, № 4181 від 12.03.2020 року, № 476906/346, № 476906/342, № 476906/343, № 4209 від 18.03.2020 року, № 476906/372, № 476906/39, № 476906/66, № 476906/317, № 476906/318, № 4133 від 06.03.2020 року. № 476906/263, № 4206 від 17.03.2020 року, № 476906/366, № 284Т від 29.03.2020 року, № 476906/410, № 476906/29, № 1126 від 12.01.2020 року, № 1128 від 13.01.2020 року, № 1124 від 12.01.2020 року, № 1129 від 13.01.2020 року, № 476906/22, № 1118 від 11.01.2020 року, № 1145 від 18.01.2020 року, № 1148 від 19.01.2020 року, № 476906/24, № 1138 від 16.01.2020 року, № 476906/23, № 1139 від 16.01.2020 року, № 1352 від 22.01.2020 року, № 1356 від 24.01.2020 року, № 31089 від 02.02.2020 року, № 31090 від 02.02.2020 року, № 476906/107, № 460005/136, № 476906/150, № 476906/138, № 43482 від 13.02.2020 року, № 476906/133, № 1385 від 17.02.2020 року, № 2096 від 19.02.2020 року, № 476906/177, № 8615 від 26.02.2020 року, № 476906/196, № 476906/200, б/н від 26.02.2020 року, № 44934 від 28.02.2020 року, № 476906/221,№ б/н від 02.03.2020 року, № 476906/224, № 476906/319, № 450003/41, № 476906/320, № 450003/40, № 4500303/41, № 110/а від 02.03.2020 року, № 116/а від 10.03.2020 року, № 476906/363, № 476906/362, № 476906/407, № 1836 від 27.03.2020 року, № 1841 від 30.03.2020 року (або письмові пояснення в разі неможливості надання).

На виконання вимог ухвали суду від 23.04.2021 року через канцелярію суду від відповідача 25.05.2021 року надійшов відзив № б/н від 20.05.2021 року на позовну заяву з доказами його надсилання на адресу відповідача, а також з доданими до нього документами, що витребовувались відповідно до ухвали суду від 23.04.2021 року, в якому АТ «Українська залізниця» заперечує проти позовних вимог та в їх задоволенні просить відмовити.

Так, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про те, що позивачем неправильно здійснено розрахунок штрафу за залізничними накладними №53686184, 53565644, 53612339, 53754800, 53756227, 53754792 у відсотках до загальної суми провізних платежів, в той час як сума штрафу має обраховуватися виходячи із розміру суми провізної плати, яка визначається у графі 31 залізничної накладної, а тому позовні вимоги на суму 17 280,72 грн. є необґрунтованими.

Відповідач також вказує на неправомірність заявлення позивачем вимоги про сплату штрафу на загальну суму 31 445,50 грн. за залізничними накладними №46596599, 48118194,53836953, 53565651, 53748869, 48028989, 46996633, 48128888, 46669966, 46431565 з посиланням на пункт 16.1 Договору №ПР/М-19-597НЮдч від 30.07.2019 року про експлуатацію залізничної під`їзної колії Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" Енергодарської філії товариства, яка примикає до станції Роз`їзд 20 км Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", який укладений між відповідачем та Приватним акціонерним товариством "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" як власником колій, у зв`язку з виконанням залізницею формувань маршрутів з вугіллям на коліях Запорізької дирекції залізничних перевезень відповідно до встановлених вагових норм на дільниці Таврійськ - Каховське Море - Енергодар та виконання для власника колії та його контрагентів накопичення вагонів на коліях станції дирекції, які були відчеплені від маршрутних та групових відправок з причини дотримання вагової норми на вказаній дільниці, власник колії та його контрагенти (в т.ч. позивач) претензій (позовів) на ці вагони за несвоєчасну доставку вантажів залізниці не пред`являють, а отже, внаслідок складання залізницею актів загальної форми про відчеплення частини вагонів за вказаними спірними накладними у зв`язку зі зменшенням ваги поїзду, позовні вимоги на суму 31 445,50 грн. є необґрунтованими.

Обґрунтовуючи подані заперечення у відзиві, відповідач зазначає, що позивачем не було розкредитовано перевізний документ за залізничною накладною №53405197 понад добу після повідомлення про прибуття, у зв`язку з чим підстави для нарахування штрафу у розмірі 4 146,00 грн. за вказаною накладною відсутні.

Крім того, за твердженням відповідача, позивачем не була врахована затримка вагонів на шляху прямування з вини відправника за залізничним накладними №53769659, №47648340 (досильна 47656186), №47645494 (досильна 47656152), про що складено акти загальної форми та комерційний акт по факту неправильного зазначення маси вантажу у накладних при справному перевезенні, у зв`язку з чим термін доставки вантажу збільшився на термін затримок, які трапились з вини відправника, а тому позовні вимоги на суму 4 563,40 грн. штрафу, нарахованого за вказаними накладними, є необґрунтованими.

Відповідач також посилається на невірно розрахований термін доставки за залізничною накладною №53982047 та відповідно на безпідставність штрафу у розмірі 6 911,00 грн.; на неврахування терміну затримки власного вагону у зв`язку з усуненням технічної несправності за накладною №53935805 та відповідно на безпідставність штрафу у розмірі 2 073,30 грн.; на неврахування позивачем при розрахунку терміну доставки за залізничними накладними №47045786, 46958179 (досильна 46962601), 45651379 (досильна 45657442) факту затримки вагонів на шляху прямування через виявлення надлишку вантажу понад вантажопідйомність вагону та відповідно на безпідставність штрафу у розмірі 6 062,85 грн.

Разом з відзивом на позовну заяву відповідачем було подано заву про застосування строків позовної давності, відповідно до якої останній зазначає про те, що позивачем було пропущений шестимісячний термін для звернення з позовом до суду, який, на думку відповідача, відповідно до статті 134, 136 Статуту залізниць України обчислюється від дати видачі вантажу, багажу, у зв`язку з чим просить суд в задоволенні позовних вимог про стягнення 302 539,57 грн. штрафу внаслідок прострочення доставки вантажу відмовити.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, позивачем та відповідачем суду не надано.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Наразі, від позивача станом на час винесення рішення до суду не надходило жодних заяв про неможливість подання відповіді на відзив та/або про намір вчинення відповідних дій у відповідності до статті 166 Господарського процесуального кодексу України та/або продовження відповідних процесуальних строків та заперечень щодо розгляду справи по суті.

З огляду на вищевикладене, оскільки Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпроенерго» не скористалось наданими йому процесуальними правами, зокрема, позивачем не надано на адресу суду відповідь на відзив на позовну заяву, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи виключно за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 16.02.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Укрзалізниця» (перевізник за договором, відповідач у справі) та Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Дніпроенерго» в інтересах Відокремленого підрозділу «Запорізька теплова електрична станція» ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» (замовник за договором, позивач у справі) укладено електронний Договір №00076/ЦТЛ-2018 про надання послуг (Договір), відповідно до умов пункту 1.1 якого предметом цього договору є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниці інших держав та/або у вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Відповідно до умов пункту 12.1 Договору цей договір вступає в силу з моменту одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладанням ЕЦП в АС «Месплан» або АС «Клієнт УЗ» або вчинення замовником будь-якої дії на виконання цього договору і діє з 19.02.2019 до 31.12.2018 року. Якщо жодна із сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії Договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей Договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконані перевезення та надані послуги.

Наразі, за відсутності доказів наявності пропозицій сторін про припинення дії договору та/або додаткових угод щодо припинення його дії, укладений між сторонами Договір продовжує діяти.

Судом встановлено, що укладений між сторонами у справі правочин за своїм змістом та правовою природою є договором перевезення вантажу, який підпадає під правове регулювання норм глави 64 Цивільного кодексу України та глави 32 Господарського кодексу України.

Стаття 908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі статтею 306 Господарського кодексу України, встановлює, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з приписами частини 5 статті 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про залізничний транспорт» законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з законів України «Про транспорт», «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

У відповідності до частини 2 статті 3 Закону України «Про залізничний транспорт» нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно частини 3 статті 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з умовами пункту 1.3 Договору від 16.02.2018 року надання послуг за цим договором може підтверджуватися залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

Як встановлено судом за матеріалами справи та зазначається позивачем в позовній заяві, у межах строку дії Договору протягом січня-березня 2020 року Акціонерним товариством «Українська залізниця» здійснювалось перевезення вантажів до станції призначення Енергодар, Придніпровська залізниця, одержувачу - ДТЕК Запорізька ТЕС - відокремлений структурний підрозділ АТ «ДТЕК Дніпроенерго» згідно електронних залізничних накладних: 53389367, 53612321, 53612347, 53612339, 53754768, 53754792, 53748083, 53748125, 53748869, 53748943, 53754776, 53754800, 53745006, 48032007, 48031991, 46431565, 46669966, 53328639, 45362027, 53954442, 53954913, 53982047, 48128888, 48126593, 46996633, 53265526, 47645742, 47648340, 47645494, 53405197, 5565644, 53565651, 53686184, 53705752, 45651379, 53769659, 53831756, 53836938, 53837035, 53831749, 53832911, 53836953, 53837043, 53843322, 53843348, 53838637, 53843785, 53840278, 53881306, 53880605, 53881314, 53896114, 53898060, 53936928, 53939724, 53936936, 5939740, 53935805, 46315248, 46323382, 463323408, 48112171, 48118194, 46596599, 48150890, 48150858, 46958179, 46958187, 47045786 та електронних досильних залізничних накладних 53756227, 45805819, 46413316, 46487302, 46608972, 53330734, 47848163, 46564829, 46979837, 47681143, 47656129, 47656061, 47656103, 47656186, 47656145, 47656152, 45252012, 53718912, 45618949, 53711222, 45657442, 53793006, 53789491, 45953502, 53838041, 45845823, 45984325, 45984333, 53919742, 53939435, 46175915, 46173761, 46176749, 46138863, 45932662, 46564795, 46962601, 46962627, копії яких наявні в матеріалах справи.

У зв`язку з наведеним суд приходить до висновку, що наявністю залізничних накладних додатково підтверджується факт виникнення між позивачем та відповідачем договірних зобов`язань щодо приймання, транспортування вантажу та видачі його у пункті призначення, зокрема, на виконання умов укладеного між сторонами Договору.

Згідно з частиною 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України «Про транспорт», Законом України «Про залізничний транспорт», Статутом залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457, та іншими актами законодавства України, зокрема, Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644, Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за № 861/5082, Правилами видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за № 862/5083, Правилами обчислення термінів доставки вантажу, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644.

Згідно з визначенням пункту 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457, статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (пункт 3 Статуту).

Відповідно до підпункту «а» пункту 5 Статуту Правила перевезення вантажів (далі - Правила) є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

За змістом частини 2 статті 307 Господарського кодексу України та частини 2 статті 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами)) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Оформлення накладної має здійснюватися у відповідності до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 863/5084.

Згідно з пунктом 1.1. Правил оформлення перевізних документів на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред`явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 № 542, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 10.09.2001 за № 798/5989). У відповідності до цих Правил накладна може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП)). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем. Накладна у паперовому вигляді є відображенням її електронної копії, яка обов`язково надається на станцію відправлення одночасно з накладною у паперовому вигляді.

Окрім цього, як визначено пунктом 5.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2015 року за № 168/26613 (далі - Правила експлуатації власних вантажних вагонів), перевезення власних вантажних вагонів у завантаженому і порожньому стані в усіх випадках (передислокація, ремонт тощо) оформляється перевізним документом (накладною) в електронному (із накладенням електронного цифрового підпису) або паперовому вигляді згідно з Правилами оформлення перевізних документів.

Відповідно до пунктів 22, 23 Статуту за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Пунктом 41 Статуту визначено, що залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з пунктом 1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за № 865/5086 (далі - Правил обчислення термінів доставки вантажу), визначено терміни, в які залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням, зокрема, відповідно до підпункту 1.1.1 у разі перевезення вантажною швидкістю: маршрутними відправками; вагонними відправками та відправками у великотоннажних контейнерах; дрібними відправками та відправками в середньотоннажних контейнерах, терміни доставки вантажу обчислюються виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та 1 доба за кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Відповідно до пункту 1.2. цих Правил термін доставки вантажу визначається виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата. Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах (пункт 2.1. Правил обчислення термінів доставки вантажу).

При цьому згідно пункту 2.4 Правил обчислення термінів доставки вантажу терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Згідно з пунктом 5.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644 (далі - Правила оформлення перевізних документів), заповнення накладної на станції призначення здійснюється згідно з додатком 3 до цих Правил.

Відповідно до пунктів 6.1, 6.6 Правил оформлення перевізних документів за одним перевізним документом приймаються до перевезення вантажі маршрутом або групою вагонів із дотриманням таких умов: вантажі мають бути одного найменування; вантажі приймаються до перевезення від одного відправника з однієї станції відправлення і адресуються на одну станцію призначення одному одержувачу. Заповнення накладної на маршрут або групу вагонів здійснюється згідно з додатком 3 до цих Правил.

Згідно з додатком 3 до Правил оформлення перевізних документів у графі 29, яка визначає тип відправки: відправка вагонна, контейнерна, групова/маршрутна, контрейлерна, дрібна/збірна, у відповідному місці проставляється позначка «х» і заповнюється ця графа відправником.

Зі змісту спірних залізничних накладних вбачається, що відповідачем відмічено тип відправки: щодо частини залізничних накладних - вагонна, щодо іншої частини - групова (маршрутна), відтак, термін доставки вагонів за вказаними накладними має обчислюватись, виходячи з однієї доби за кожні повні та неповні 200 км. щодо вагонних відправок, та виходячи з однієї доби за кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок.

Відповідно до пункту 24 Статуту залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Станція відправлення відповідача здійснила перевірку відомостей у вказаних накладних (у тому числі графи 29 "Відправка"), підтвердила правильність їх заповнення відправником та проставила електронні цифрові підписи у графі 38 "Підпис" вказаних накладних, тобто, підтвердила приймання вантажу до перевезення.

З огляду на обставини, які викладені вище, суд вважає, що відповідач погодився з типом відправки, а відтак термін доставки має бути обчислений виходячи саме з типу відправки, визначеному у спірних накладних.

Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки (пункт 2.10. Правил обчислення термінів доставки вантажу).

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про залізничний транспорт» у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Отже, при здійсненні перевезень вантажів залізничним транспортом на підставі договорів перевезення, укладених із суб`єктами господарювання - замовниками, залізниця, як перевізник, несе відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань в порядку, визначеному Статутом залізниць України, та відповідає перед контрагентами за допущені нею прострочення у доставці вантажів до станції призначення в порядку, визначеному транспортним статутом на залізниці.

За приписами пункту 8 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної і дорожньої відомості. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці, або дата подачі вагона під вивантаження, якщо вона здійснюється одержувачем на місцях загального або не загального користування.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, вантаж, що прямував за спірними залізничними накладними, відповідачем доставлено та видано позивачу - вантажоодержувачу вже після закінчення встановленого терміну доставки, про що свідчать календарні штемпелі прибуття вантажу у графі 51 та видачі вантажу у графі 52, а відтак - відповідач допустив прострочення доставки вантажу, інформація про строки якого (кількість діб прострочення) за кожною залізничною накладною наведена позивачем в доданому до позовної заяви розрахунку та становить від 2 до 21 діб.

Згідно статті 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (Статутами).

Згідно зі статтею 116 Статуту за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам-суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 1) 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 2) 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 3) 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, календарним штемпелем на спірних залізничних накладних (графа 52), а саме: 53389367, 53612321, 53612347, 53612339, 53754768, 53754792, 53748083, 53748125, 53748869, 53748943, 53754776, 53754800, 53745006, 48032007, 48031991, 46431565, 46669966, 53328639, 45362027, 53954442, 53954913, 53982047, 48128888, 48126593, 46996633, 53265526, 47645742, 47648340, 47645494, 53405197, 5565644, 53565651, 53686184, 53705752, 45651379, 53769659, 53831756, 53836938, 53837035, 53831749, 53832911, 53836953, 53837043, 53843322, 53843348, 53838637, 53843785, 53840278, 53881306, 53880605, 53881314, 53896114, 53898060, 53936928, 53939724, 53936936, 5939740, 53935805, 46315248, 46323382, 463323408, 48112171, 48118194, 46596599, 48150890, 48150858, 46958179, 46958187, 47045786 та електронних досильних залізничних накладних 53756227, 45805819, 46413316, 46487302, 46608972, 53330734, 47848163, 46564829, 46979837, 47681143, 47656129, 47656061, 47656103, 47656186, 47656145, 47656152, 45252012, 53718912, 45618949, 53711222, 45657442, 53793006, 53789491, 45953502, 53838041, 45845823, 45984325, 45984333, 53919742, 53939435, 46175915, 46173761, 46176749, 46138863, 45932662, 46564795, 46962601, 46962627, підтверджується, що відповідачем доставлено позивачу вантаж із порушенням встановленого терміну доставки, визначеного пунктом 41 Статуту та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, що у відповідності до статті 116 Статуту та пункту 1.1. цих Правил є підставою для застосування до відповідача як перевізника відповідальності у вигляді штрафу, у зв`язку з чим позивачем, відповідно, нараховано відповідачу 10%, 20% та 30% штрафу у загальному розмірі 302 539,57 грн., який позивач просить суд стягнути з відповідача згідно наданого розрахунку.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статей 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є, зокрема, рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У даному випадку саме на відповідача покладений обов`язок довести ті обставини, які можуть свідчити про наявність підстав у розумінні пункту 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу для збільшення терміну доставки вантажу.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 02.12.2019 у справі № 910/3745/19.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Як зазначалось судом вище, відповідальність залізниці за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів передбачена статтею 116 Статуту.

Відповідно до інформаційного листа Вищого господарського суду України від 04.04.2012 року № 01-06/420/2012 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про залізничні перевезення» нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений пунктом 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш як на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченого пунктом 116 Статуту штрафу відсутні.

Згідно з абзацом другим пункту 8 Правил датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Відповідно до статті 116 Статуту зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Зокрема, судом встановлено, що за залізничною накладною №53405197 від 20.01.2020 року Добропілля - Енергодар вагони №56040967, 52589033 прибули на станцію призначення 29.01.2020 року, про що повідомлено одержувача (позивача) о 17-25 год. 29.01.2020 року, що підтверджується відміткою у графі 49 накладної. Видача вантажу одержувачу здійснена о 17-29 год. 29.01.2020 року, що підтверджується пам`яткою про подавання вагонів форми ГУ-45 від 29.01.2020 року №40. Однак, розкредитування накладної одержувачем здійснено лише о 21-51 год. 30.01.2020 року, що підтверджується відміткою у графі 53 накладної, тобто, понад добу після повідомлення та понад добу після видачі вантажу, що є підставою для звільнення залізниці від сплати штрафу за несвоєчасну доставку вантажу.

Таким чином суд вважає безпідставним нарахування позивачем штрафу у розмірі 4 146,00 грн. за прострочення доставки залізницею вантажу у вагонах №56040967, 52589033 за залізничною накладною №53405197 від 20.01.2020 року, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині визнаються судом необґрунтованими.

Пунктом 3.11 роз`яснень Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» зазначено, що згідно з пунктом «в» статті 130 Статуту належним доказом прострочення доставки вантажу залізницею є накладна. Доказом затримки, яка трапилася з вини відправника чи одержувача, що дає право залізниці на збільшення терміну доставки вантажу відповідно до пункту 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів, є відмітка у перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції і календарним штемпелем. Тому відсутність такої відмітки на накладній позбавляє залізницю права на збільшення терміну доставки вантажу.

Відповідно до статті 116 Статуту залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, лише якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, незалежних від залізниці обставин.

Наразі, згідно з пунктом 4.3 Правил оформлення перевізних документів у разі складання акта в графі 49 «Відмітки залізниці» зазначаються його номер і коротко причина, з якої його складено (наприклад, «про нестачу _____ місць», «про нестачу маси _____ кг», «про відсутність пломб» тощо).

У відповідності до пункту 2.9 Правил у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін: виконання митних та інших адміністративних правил; тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці; необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин; вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника; інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача. Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Як встановлено судом та зазначалось відповідачем у відзиві на позовну заяву, в графі 49 залізничних накладних №53769659 від 18.02.2020 року, №47648340 від 11.01.2020 року (досильна №47656186 від 16.01.2020 року), №47645494 від 11.01.2020 року (досильна №47656152 від 16.01.2020 року) містяться відмітки відповідно до пункту 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу щодо збільшення термінів доставки вантажу (на 2-4 доби).

Згідно зі статтею 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного переведення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення обставин, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах (пункт а статті 129 Статуту).

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставин або якщо про існування хоча б однієї обставини, встановленої статтею 129 Статуту, заявив одержувач або відправник вантажу.

Згідно з пунктом 4 Правил складання актів, затверджених наказом Мінтрансу України від 28.05.2002 року № 33 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07,2002 за № 567/6855, на вантаж, що перебуває у дорозі комерційні акти складаються у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом. У разі неможливості скласти комерційні акти в указані терміни вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби. Про складений комерційний акт проставляється відмітка у перевізних документах (пункт 8 цих Правил).

На підтвердження відміток про причини затримки вантажу, які дають право відповідачу на збільшення терміну доставки та тривалість цієї затримки, відповідачем надано суду копії актів загальної форми та комерційних актів, згідно з якими деякі вагони за залізничними накладними №53769659 від 18.02.2020 року, №47648340 від 11.01.2020 року, №47645494 від 11.01.2020 року було відчеплено від основної відправки для перевірки маси вантажу, що зумовило тимчасову перерву в перевезенні.

Так, за накладною № 53769659 від 18.02.2020 (Добропілля - Енергодар) залізницею було складено акт загальної форми ГУ-23 від 19.02.2020 № 2095 та комерційний акт від 20.02.2020 № 482004/57, відповідно до яких вагон № 56964117 за вказаною залізничною накладною було відчеплено від основної відправки через виявлення невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у накладній, а саме - менше, ніж зазначено у перевізному документі на 250 кг., що свідчить про неправильне зазначення маси вантажу у накладній відправником, а відтак, термін доставки збільшується на термін затримки з його вини.

За накладною № 47648340 від 11.01.2020 року (Ароматна - Енергодар) залізницею було складено акти загальної форми ГУ-23 від 16.01.2020 року № 16, ГУ-23 від 11.01.2020 року № 1118 та від 16.01.2020 року № 1138, відповідно до яких вагон № 56738461 за вказаною залізничною накладною було відчеплено від основної відправки через виявлення невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у накладній, а саме - менше, ніж зазначено у перевізному документі на 250 кг., що свідчить про неправильне зазначення маси вантажу у накладній відправником, а відтак, термін доставки збільшується на термін затримки з його вини.

За накладною № 47645494 від 11.01.2020 року (Ароматна - Енергодар) залізницею було складено акти загальної форми ГУ-23 від 16.01.2020 року № 15, ГУ-23 від 11.01.2020 року № 1118, від 16.01.2020 року № 1139, відповідно до яких вагон № 60033065 за вказаною залізничною накладною було відчеплено від основної відправки через виявлення невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у накладній, а саме - менше, ніж зазначено у перевізному документі на 250 кг., що свідчить про неправильне зазначення маси вантажу у накладній відправником, а відтак, термін доставки збільшується на термін затримки з його вини.

Враховуючи вищевикладене суд констатує, що наявні в матеріалах справи докази затримок, які трапились з вини відправника, а саме у зв`язку з неправильним зазначенням останнім маси вантажу у накладній, що призвело до відчеплення вагонів та складання актів загальної форми вказує на наявність поважних причин прострочення термінів доставки вантажу в розумінні пункту 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу, та наявності підстав для збільшення термінів доставки вантажу за цими накладними.

В свою чергу, як встановлено судом, розрахунок штрафу за залізничними накладними №53769659 від 18.02.2020 року, №47648340 від 11.01.2020 року та №47645494 від 11.01.2020 у загальній сумі 5 254,50 грн. здійснювався позивачем без урахуванням термінів затримки, внесених в графу 49 вказаних залізничних накладних, на підставі яких збільшився термін доставки вантажів, та відповідно визначалась кількість днів перевищення відповідачем термінів доставки вантажу.

Згідно наданого відповідачем контррозрахунку, з урахуванням кількості діб на збільшення термінів доставки вантажу згідно з пунктом 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу, а також відповідного розміру штрафу згідно зі статтею 116 Статуту судом встановлено, що за накладною №53769659 кількість днів перевищення відповідачем термінів доставки вантажу складає 2 доби, штраф становить 10% від провізної плати, провізна плата за перевезення одного вагону складає 6 911,00 грн., сума штрафу складає 691,10 грн.; за накладною №47648340 прострочення відсутнє; за накладною №47645494 прострочення відсутнє.

За таких обставин та з урахуванням наведеного, суд вважає безпідставним нарахування позивачем штрафу у розмірі 4 563,40 грн. (5 254,50 грн. - 691,10 грн.) за прострочення доставки залізницею вантажу у вагонах за залізничними накладними №53769659 від 18.02.2020 року, №47648340 від 11.01.2020 року, №47645494 від 11.01.2020, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині визнаються судом необґрунтованими.

Крім того, відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначається про наявність підстав для збільшення терміну доставки вантажу за залізничною накладною №53935805 від 01.03.2020 року у зв`язку з тимчасовою перервою в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці, та яка у розумінні пункту 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу має бути врахована при обчисленні термінів затримки доставки.

Так, судом встановлено, що перерва у перевезенні вантажу у вагоні №56108269 за залізничною накладною №53935805 від 01.03.2020 року сталася у зв`язку з його відчепленням з метою усунення технічних несправностей та проведенням ремонту, що підтверджується складеними залізницею актами загальної форми ГУ-23 від 01.03.2020 року №110/а та від 10.03.2020 року №116/а про відчеплення вагону та приймання/видачу вагону з ремонту за вказаною накладною.

Відповідно до пункту 9.1 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 411 від 20.12.1996 року та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.02.1997 року за № 50/1854, із змінами та доповненнями, рухомий склад, а також спеціальний самохідний рухомий склад має утримуватися в експлуатації у справному стані, що забезпечує безперебійну роботу, безпеку руху, охорону праці і своєчасно проходити планово-попереджувальні види ремонту і технічного обслуговування.

Пунктом 12.12 Правил технічної експлуатації залізниць України установлено, що на станціях формування і розформування, під час прямування на станціях, передбачених графіком руху поїздів, кожний вагон поїзда має пройти технічне обслуговування, а в разі виявлення несправності - відремонтований.

Відповідно до пункту 4.1. Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 року №17 випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства.

Згідно з пунктом 4.2 Правил експлуатації власних вантажних вагонів при перебуванні власних вантажних вагонів на коліях загального користування їх технічне обслуговування проводиться так само, як і для вагонів інвентарного парку залізниць.

Для організації безперебійної експлуатації власних вантажних вагонів на коліях загального користування власник (орендар, оператор) вагонів може укласти договір із залізницею (вагоноремонтним підприємством) про гарантоване усунення несправностей, що виникають під час руху, з відчепленням від поїзда.

При гарантованому обслуговуванні власних вантажних вагонів з відчепленням згідно з укладеним договором відшкодовується вартість робіт, зазначених у Переліку ремонтних робіт (несправностей), за наявності яких власні вантажні вагони необхідно подавати для технічного обслуговування з відчепленням (додаток 3).

У разі відсутності договору про гарантоване обслуговування власних вантажних вагонів вагоноремонтне підприємство, у районі обслуговування якого відчеплено вагон, надсилає за місцезнаходженням власника (орендаря, оператора) запит про ремонт вагона. Власник самостійно вирішує питання ремонту таких вагонів.

Як вбачається з графи 20 залізничної накладної №53935805, вагон №56108269 є власністю ЧП «ТИ ЄР ЄС Лизинг», оператор ТОВ «Лемтранс», а тому відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Правил експлуатації власних вантажних вагонів саме на власника (оператора) вагонів покладається обов`язок щодо вирішення питань ремонту, технічного обслуговування таких вагонів та експлуатації вагонів у технічно справному стані, у зв`язку з чим вина залізниці у тимчасовій перерві в перевезенні, яка трапилася через відчеплення вагону №561082698 за залізничною накладною №53935805 з метою усунення технічних несправностей, відсутня.

Згідно з повідомленням на ремонт або технічне обслуговування форми ВУ-23М від 01.03.2020 року №6752 та повідомленням про приймання вагону з ремонту форми ВУ-36М від 10.03.2020 року №458, ремонт власного вагону №561082698 за залізничною накладною №53935805 тривав 10 діб.

Враховуючи вищевикладене суд констатує про наявність в матеріалах справи доказів затримки вагону №561082698 за залізничною накладною №53935805, яка трапилась не з вини залізниці, а саме у зв`язку з необхідністю проведення ремонту та технічного обслуговування вказаного вагону, що вказує на наявність поважних причин прострочення термінів доставки вантажу та наявності підстав для збільшення термінів доставки вантажу за цією накладною згідно положень пункту 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу.

В свою чергу, як встановлено судом, розрахунок штрафу за залізничною накладною накладною №53935805 від 01.03.2020 року у сумі 2 073,30 грн. здійснювався позивачем без урахуванням термінів затримки, внесених в графу 49 вказаної залізничної накладної, на підставі яких збільшився термін доставки вантажів, та відповідно визначалась кількість днів перевищення відповідачем термінів доставки вантажу.

Згідно наданого відповідачем контррозрахунку, з урахуванням кількості діб на збільшення термінів доставки вантажу згідно з пунктом 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу, судом встановлено, що за накладною №53935805 від 01.03.2020 року прострочення відсутнє.

За таких обставин та з урахуванням наведеного, суд вважає безпідставним нарахування позивачем штрафу у розмірі 2 073,30 грн. за прострочення доставки залізницею вантажу у вагонах за залізничною накладною №53935805 від 01.03.2020 року у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині визнаються судом необґрунтованими.

Поряд з цим, як встановлено судом та зазначається відповідачем у відзиві на позовну заяву збільшення терміну доставки вантажу за залізничними накладними №47045786 від 30.03.2020 року, №46958179 від 27.03.2020 року (досильна 46962601 від 30.03.2020 року), №45651379 від 15.02.2020 року (досильна 45657442 від 17.02.2020 року) відбулося у зв`язку із вивантаження зайвої маси з вагонів №67196363, 53547816, 56994783 за вказаними залізничними накладними, виправлення навантаження у вказаних вагонах, а також перевантаженням вантажу у вагони залізниці, що трапилося з вини відправника та що у розумінні пункту 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу має бути враховано при обчисленні термінів затримки вагонів.

Відповідно до статті 32 Статуту вантажі повинні завантажуватись без перевищення вантажопідйомності вагона. У разі завантаження вагонів понад їх вантажопідйомність організація, яка провадила навантаження (відправник, залізниця, порт), зобов`язана вивантажити надлишок.

Відповідно до пункту 26 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року № 861/5082, із змінами та доповненнями, забороняється приймати до перевезення вантажі у вагонах, завантажених з перевищенням їх вантажопідйомності, та в інших випадках, передбачених Правилами перевезення окремих видів вантажів.

Згідно з пунктом 4.3 розділу ІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 року №317 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 року за № 340/16356, із змінами та доповненнями, якщо під час перевезення виявлено завантаження вагона понад його вантажопідйомність, то надлишок вантажу вивантажується і досилається за призначенням зі стягненням з одержувача (за експортний вантаж з відправника) плати за всю відстань перевезення залізницями України як за самостійну відправку на загальних підставах.

Згідно зі статтею 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Так, судом встановлено, що за накладною №46958179 від 27.03.2020 року Ароматна - Енергодар при контрольному зважуванні маси вантажу у вагоні №53547816 виявлено завантаження його відправником (ПРАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») масою понад вантажопідйомність вагону на 700 кг, що підтверджується складеними актами загальної форми ГУ-23 від 27.03.2020 року № 1836, ГУ-23 від 30.03.2020 року № 1841, ГУ-23 від 30.03.2020 року №1978 та комерційним актом форми ГУ-22 від 27.03.2020 року № 453603/42. Надлишок вантажу був відвантажений з вагону №53547816 у вагон №6719631 власності АТ «Укрзалізниця», що підтверджується актом загальної форми ГУ-23 від 30.03.2020 року № 1979, вагон № 67196360 з надлишком вантажу 700 кг направлено за призначенням по накладній № 47045786 від 30.03.2020 року.

Судом також встановлено, що за накладною №45651379 від 15.02.2020 року Ароматна - Енергодар при контрольному зважуванні маси вантажу у вагоні №56994783 виявлено завантаження його відправником (ПРАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») масою понад вантажопідйомність вагону на 2750 кг, що підтверджується складеними актами загальної форми ГУ-23 від 15.02.2020 року № 1382, ГУ-23 від 17.02.2020 року № 1385, ГУ-23 від 17.02.2020 року №1540 та комерційним актом форми ГУ-22 від 15.02.2020 року № 453603/34. Надлишок вантажу був відвантажений з вагону №56994783 та вагон був направлено за призначенням по накладній № 45657442 від 17.02.2020 року.

Враховуючи вищевикладене суд відзначає, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджуються обставини затримки вагонів №67196360, 53547816, 56994783 за залізничними накладними №47045786, 46958179 (досильна 46962601), №45651379 (досильна 45657442) у зв`язку з необхідністю здійснення виваження зайвої маси вантажу, що трапилось через завантаження відправником вказаних вагонів з перевищенням їх вантажопідйомності, та що вказує на наявність поважних причин прострочення термінів доставки вантажу та наявності підстав для збільшення термінів доставки вантажу за наведеними накладними згідно положень пункту 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу за наявності вини відправника.

Як встановлено судом, розрахунок штрафу за залізничними накладними №47045786 від 30.03.2020 року, №46958179 від 27.03.2020 року (досильна 46962601 від 30.03.2020 року), №45651379 від 15.02.2020 року (досильна 45657442 від 17.02.2020 року) у загальній сумі 6 062,85 грн. здійснювався позивачем без урахуванням термінів затримки, внесених в графу 49 вказаних залізничних накладних, на підставі яких збільшився термін доставки вантажів, та відповідно визначалась кількість днів перевищення відповідачем термінів доставки вантажу.

Згідно наданого відповідачем контррозрахунку, з урахуванням кількості діб на збільшення термінів доставки вантажу згідно з пунктом 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу, судом встановлено, що за накладною №45651379 від 15.02.2020 року кількість днів перевищення відповідачем термінів доставки вантажу складає 1 добу, у зв`язку з чим згідно положень статті 116 Статуту штраф не нараховується; за накладною №46958179 від 27.03.2020 року та №47045786 від 30.03.2020 року прострочення відсутнє.

За таких обставин та з урахуванням наведеного, суд вважає безпідставним нарахування позивачем штрафу у розмірі 6 062,85 грн. за прострочення доставки залізницею вантажу у вагонах за залізничними накладними №47045786 від 30.03.2020 року, №46958179 від 27.03.2020 року (досильна 46962601 від 30.03.2020 року), №45651379 від 15.02.2020 року (досильна 45657442 від 17.02.2020 року) у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині визнаються судом необґрунтованими.

Крім того, в наданому суду відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про неправомірне здійснення позивачем розрахунку штрафу за несвоєчасну доставку вантажу за залізничними накладними №53686184, 53565644, 53612339, 53754800, 53756227, 53754792 у відсотках не від суми провізної плати, визначеної у кожній залізничній накладній у графі 31, а від загальної суми вартості перевезення, яка включає в себе у тому числі додаткові збори.

Суд зазначає, що згідно приписів частини 1 статті 916 ЦК України за перевезення вантажу стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Частиною 1 статті 307 Господарського кодексу України встановлено обов`язок вантажовідправника сплатити перевізнику за перевезення вантажу встановлену плату. Статтею 311 Господарського кодексу України передбачено, що плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов`язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Пунктом 1.2. Розділу IV Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ним послуги (далі - Збірник тарифів), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 року №317, передбачено, що плата за тарифними схемами визначається залежно від відстані перевезення, а, відтак, є провізною платою, що справляється перевізником за доставку вантажу залізницею до станції призначення.

Додатком №1 до Правил оформлення перевізних документів визначено форму накладної як перевізного документа на залізниці із розшифруванням даних, що вносяться до її граф; додатком №2 до цих Правил зазначено форму відомості вагонів. Так, до накладної залізницею-перевізником вносяться відомості щодо провізної плати (графа 31), плати за проїзд провідника (графа 32), плати за охорону вантажу залізницею (графа 33), інших платежів, сплачених на станції відправлення (графи 35, 36, 37), а також усього суми платежів, сплачених відправником (графа 34).

Відтак, у графі 34 залізничної накладної відображається загальна сума платежів, сплачених відправником на користь залізниці та зазначених у графах 31-33, 35-37 такого перевізного документа, в тому числі провізної плати, як плати за перевезення, та зборів за роботи і послуги, надані залізницею під час перевезення вантажу.

Тобто, законодавцем розмежовано поняття "провізна плата", яка є регульованим державою тарифом за надання залізницею послуг з перевезення вантажів, та "інші платежі", що справляються за надання (виконання) інших, пов`язаних з перевезенням послуг і робіт.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, що встановлює вимоги щодо законності та обґрунтованості судового рішення, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, приймаючи постанову від 21.02.2020 у справі № 910/1524/19, відступила від правових позицій Верховного Суду у постановах від 27.02.2019 у справі №910/9765/18, від 09.09.2019 у справі №910/14170/18 та від 12.09.2019 у справі №910/10427/18 щодо обчислення суми штрафу за несвоєчасну доставку вантажу залізницею, виходячи із загальної суми платежів, сплаченої відправником на користь залізниці та відображеної у графі 34 залізничної накладної, та зауважила на необхідності здійснення розрахунків штрафу в порядку пункту 116 Статуту залізниць України у відсотковому співвідношенні від суми провізної плати, зазначеної у графі 31 залізничної накладної, залежно від кількості днів прострочення у доставці вантажу.

Отже, при розрахунку штрафу в порядку статті 116 Статуту необхідно враховувати норми спеціального законодавства, що визначають порядок розрахунків за перевезення вантажів залізницею і надані нею послуги (виконані роботи), пов`язані з перевезенням, та розмежовувати "провізну плату" як плату за перевезення, що зазначається у графі 31 залізничних накладних, та "інші платежі" як додаткові збори, що не враховуються при розрахунку штрафу за несвоєчасну доставку вантажу залізницею.

З урахуванням наведеного суд погоджується з доводами відповідача щодо необхідності здійснення нарахування суми штрафу виходячи із розміру провізної плати, визначеної у графі 31, за залізничними накладними №53686184, 53565644, 53612339, 53754800, 53756227, 53754792.

Отже, за перерахунком суду сума штрафу за несвоєчасну доставку вантажу за залізничною накладною №53686184 від 11.02.2020 року становить 6 219,90 грн. (20 733,00 грн. (графа 31)*30%) при заявленій позивачем до стягнення сумі штрафу у розмірі 12 700,17 грн.; за залізничною накладною №53565644 від 01.02.2020 року сума штрафу становить 4 146,60 грн. (13 822,00 грн. (графа 31)*30%) при заявленій позивачем до стягнення сумі штрафу у розмірі 8 466,78 грн.; за залізничною накладною №53612339 від 04.02.2020 року сума штрафу становить 2 764,40 грн. (27 644,00 грн. (графа 31)*10%) при заявленій позивачем до стягнення сумі штрафу у розмірі 2 764,40 грн.; за залізничною накладною №53754800 від 16.02.2020 року сума штрафу становить 1 309,80 грн. (13 098,00 грн. (графа 31)*10%) при заявленій позивачем до стягнення сумі штрафу у розмірі 2 749,86 грн.; за залізничною накладною №53756227 від 17.02.2020 року сума штрафу становить 1 382,20 грн. (13 822,00 грн. (графа «Провізна плата» Відомість вагонів до накладної №53748083)*10%) при заявленій позивачем до стягнення сумі штрафу у розмірі 2 822,26 грн.; за залізничною накладною №53754792 від 16.02.2020 року сума штрафу становить 659,40 грн. (6 594,00 грн. (графа 31)*10%) при заявленій позивачем до стягнення сумі штрафу у розмірі 1 379,43 грн.

За таких обставин та з урахуванням наведеного суд вважає безпідставним нарахування позивачем штрафу у розмірі 17 280,72 грн. за прострочення доставки залізницею вантажу у вагонах за залізничними накладними №53686184, 53565644, 53612339, 53754800, 53756227, 53754792, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині визнаються судом необґрунтованими.

Крім того, судом встановлено за матеріалами справи, що за залізничною накладною №53982047 від 05.03.2020 року Добропілля- Енергодар вагони №56100829, 55340111, 58919630, 53545133, 60520616 прибули на станцію призначення 06.03.2020 року, про що повідомлено одержувача (позивача) о 11-27 год. 06.03.2020 року, що підтверджується відміткою у графі 49 вказаної накладної. Видача вантажу одержувачу здійснена о 11-52 год. 06.03.2020 року, що підтверджується пам`яткою про подавання вагонів форми ГУ-45 від 06.03.2020 року №123, копія якої наявна в матеріалах справи. Тобто, прострочення в доставці вантажу за даною залізничною накладною №53982047 від 05.03.2020 року відсутнє.

Однак, позивач помилково визначає термін фактичної доставки вантажу як 8 діб до 13.03.2020 року, оскільки 13.03.2020 року - це дата розкредитування одержувачем перевізного документа (графа 53 накладної), яке було здійснено останнім несвоєчасно.

Відтак суд вважає безпідставним нарахування позивачем штрафу у розмірі 6 911,00 грн. за залізничною накладною №53982047 від 05.03.2020 року, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині визнаються судом необґрунтованими.

Водночас, твердження відповідача про те, що згідно з пунктом 16.1 договору №ПР/М-19-597НЮдч від 30.07.2019 про експлуатацію залізничної під`їзної колії Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" Енергодарської філії товариства, яка примикає до станції Роз`їзд 20 км Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", який укладений між відповідачем та Приватним акціонерним товариством "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" як власником колій, у зв`язку з виконанням залізницею формувань маршрутів з вугіллям на коліях Запорізької дирекції залізничних перевезень відповідно до встановлених вагових норм на дільниці Таврійськ - Каховське Море - Енергодар та виконання для власника колії та його контрагентів накопичення вагонів на коліях станції дирекції, які були відчеплені від маршрутних та групових відправок з причини дотримання вагової норми на вказаній дільниці, власник колії та його контрагенти (в т.ч. позивач) претензій (позовів) на ці вагони за несвоєчасну доставку вантажів залізниці не пред`являють, а отже, внаслідок складання залізницею актів загальної форми про відчеплення вагонів за залізничними накладними №46596599 (досилочна №46564795), 48118194 (досилочна 45932662), 53836953 (досилочна 45845823), 53565651 (досилочна 45252012), 53748869 (досилочна 45805819), 48028989 (досилочна 46413316), 46996633 (досилочна 46979837), 48128888 (досилочна 46564829), 46669966 (досилочна 46608972), 46431565 (досилочна 46487302) у зв`язку зі зменшенням ваги потягів, позовні вимоги на суму 31 445,50 грн. є необґрунтованими, судом відхиляються, оскільки правовідносини, які виникли з цього правочину стосуються саме його сторін, а позивач, в свою чергу, не є стороною договору №ПР/М-19-597НЮдч від 30.07.2019 року.

Правовідносини сторін у справі, що розглядається, врегульовані, зокрема, умовами укладеного між позивачем та відповідачем договору №00076/ЦТЛ-2018 про надання послуг від 16.02.2018 року, та нормами чинного законодавства України, щодо відносин, які виникли з перевезення вантажів залізничним транспортом, а тому твердження відповідача про застосування до спірних правовідносин умов договору №ПР/М-19-597НЮдч від 30.07.2019 року, укладеного між відповідачем та третьою особою, є хибним.

Таким чином, з урахуванням наведеного та встановлених судом обставин щодо наявності підстав для збільшення терміну доставки вантажу за накладними №53769659, №47648340 (досильна 47656186), №47645494 (досильна 47656152), №47045786, №46958179 (досильна 46962601), №45651379 (досильна 45657442), 53935805 (досильна 46138863), а також обставин щодо наявності підстав для звільнення залізниці від сплати штрафу за накладною №53405197 та факту помилкового нарахування позивачем штрафу за накладною №53982047, суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи документами підтверджуються обставини надходження вантажу, відправленого за залізничними накладними №№53389367, 53612321, 53612347, 53612339, 53754768, 53754792, 53748083, 53748125, 53748869, 53748943, 53754776, 53754800, 53745006, 48032007, 48031991, 46431565, 46669966, 53328639, 45362027, 53954442, 53954913, 48128888, 48126593, 46996633, 53265526, 47645742, 5565644, 53565651, 53686184, 53705752, 53831756, 53836938, 53837035, 53831749, 53832911, 53836953, 53837043, 53843322, 53843348, 53838637, 53843785, 53840278, 53881306, 53880605, 53881314, 53896114, 53898060, 53936928, 53939724, 53936936, 5939740, 46315248, 46323382, 463323408, 48112171, 48118194, 46596599, 48150890, 48150858, 46958179, та електронних досильних залізничних накладних 53756227, 45805819, 46413316, 46487302, 46608972, 53330734, 47848163, 46564829, 46979837, 47681143, 47656129, 47656061, 47656103, 47656145, 45252012, 53718912, 45618949, 53711222, 53793006, 53789491, 45953502, 53838041, 45845823, 45984325, 45984333, 53919742, 53939435, 46175915, 46173761, 46176749, 45932662, 46564795, 46962627 із запізненням на 2, 3, 4 і більше діб, а отже нарахування позивачем штрафу за прострочення доставки вантажу за переліченими накладними є обґрунтованим.

Зокрема, як встановлено судом, згідно відміток в перелічених вище залізничних накладних прийнятий до перевезення вантаж прибув на станцію призначення з порушенням нормативно розрахованого терміну доставки.

Календарними штемпелями на вказаних залізничних накладних, доданих до позовної заяви, підтверджується, що вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного статтею 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

При цьому будь - яких інших відміток про причини затримки вантажу, які дають право відповідачу на збільшення терміну доставки та тривалість цієї затримки, спірні залізничні накладні не містять та відповідачем докази наявності таких причин у наданому суду відзиві не наведені, що вказує на відсутність поважних причин прострочення термінів доставки вантажу окрім тих, про які містяться відмітки в графі 49 спірних накладних, та які враховані судом при визначенні термінів прострочення доставки вантажу.

З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

За таких обставин суд, здійснивши власний розрахунок за залізничними накладними №53389367, 53612321, 53612347, 53612339, 53754768, 53754792, 53748083, 53748125, 53748869, 53748943, 53754776, 53754800, 53745006, 48032007, 48031991, 46431565, 46669966, 53328639, 45362027, 53954442, 53954913, 48128888, 48126593, 46996633, 53265526, 47645742, 5565644, 53565651, 53686184, 53705752, 53831756, 53836938, 53837035, 53831749, 53832911, 53836953, 53837043, 53843322, 53843348, 53838637, 53843785, 53840278, 53881306, 53880605, 53881314, 53896114, 53898060, 53936928, 53939724, 53936936, 5939740, 46315248, 46323382, 463323408, 48112171, 48118194, 46596599, 48150890, 48150858, 46958179, та електронних досильних залізничних накладних 53756227, 45805819, 46413316, 46487302, 46608972, 53330734, 47848163, 46564829, 46979837, 47681143, 47656129, 47656061, 47656103, 47656145, 45252012, 53718912, 45618949, 53711222, 53793006, 53789491, 45953502, 53838041, 45845823, 45984325, 45984333, 53919742, 53939435, 46175915, 46173761, 46176749, 45932662, 46564795, 46962627 по кожному вагону окремо з урахуванням відстані перевезення, дат приймання вантажу до відправлення та дат прибуття вантажу на станцію призначення, з урахуванням пунктів 1.1, 2.1, 2.4 Правил обчислення строків доставки та статей 116, 130 Статуту, встановив, що належна до сплати відповідачем сума штрафу за прострочення доставки вантажу за переліченими накладними складає 261 502,30 грн.

Отже, факт несвоєчасної доставки відповідачем переданого для перевезення вантажу за частиною вказаних накладних та, відповідно, порушення норм статті 41 Статуту та Правил обчислення термінів доставки вантажу підтверджується матеріалами справи, що, в свою чергу, у відповідності до статті 116 Статуту, є підставою для застосування штрафу у визначеному судом розмірі 261 502,30 грн..

З урахуванням вищенаведеного, оскільки матеріалами справи частково підтверджується факт несвоєчасної доставки відповідачем переданого його позивачем для перевезення вантажу та, відповідно, порушення норм ст. 41 Статуту залізниць України та Правил обчислення термінів доставки вантажу, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів вчасної доставки вантажу відповідач суду не представив, як і належних та допустимих доказів, що спростовують вищевикладені обставини, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу підлягають частковому задоволенню в сумі, визначеній судом, а саме 261 502,30 грн.

Також відповідачем разом з відзивом подано заяву про застосування позовної давності, у якій відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на сплив позовної давності, оскільки статтями 134, 136 Статуту передбачено 6-місячний строк для пред`явлення претензій та позовів до залізниці, що обчислюється з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу, відтак, на думку відповідача, до позовних вимог у даній справі підлягає застосуванню позовна давність у шість місяців, та її перебіг починається з дня видачі вантажу. Так, оскільки згідно з наявними в матеріалах справи залізничними накладними видача вантажу здійснена у період з 17.01.2020 року по 04.04.2020 року, то позов заявлено 09.04.2021 року за межами 6-місячного терміну, встановленого Статутом залізниць України.

Суд зазначає, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Отже, дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язане з реалізацією права на справедливий судовий розгляд.

Суд звертає увагу, що за приписами статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Разом з цим, частиною 1 статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд зазначає, що відповідно до статті 136 Статуту позови до залізниць можуть бути пред`явлені у шестимісячний термін, що обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту, а саме від дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій з приводу прострочення доставки вантажу, багажу або вантажобагажу(п. "д").

Статті 134, 136 Статуту є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності за позовами до залізниці.

Одночасно, частиною 4 статті 315 Господарського кодексу України передбачено, що до пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії. Претензії можуть пред`являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п`яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п`яти днів.

Відповідно до частини 4 статті 315 Господарського кодексу України якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Відтак, положення статей 134, 136 Статуту залізниць України слід застосовувати у системному зв`язку з положенням статті 315 Господарського кодексу України таким чином, що строк позовної давності починає свій перебіг з дня одержання відповіді на претензію позивача або з дня закінчення строку, встановленого частиною 3 статті 315 Господарського кодексу України для відповіді на претензію. Враховуючи, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності в розумінні цієї норми Господарського кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (частини 2, 3 статті 315 Господарського кодексу України) незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

Таким чином суд дійшов висновку, що шестимісячний термін для пред`явлення даного позову до залізниці має обраховуватись упродовж 6 місяців, після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями статті 315 Господарського кодексу України та статтями 134, 136 Статуту залізниць України.

Аналогічну правову позицію наведеного у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 18.06.2021 року у справі №910/11949/20, а також у постановах Верховного Суду від 11.04.2019 року у справі №905/729/18, від 13.08.2019 року у справі №910/11614/18, від 10.09.2019 року у справі №905/2303/18.

При цьому судом встановлено відсутність відомостей щодо звернення позивача до відповідача з претензією про сплату штрафу у зв`язку з порушенням термінів доставки вантажу, що у даному випадку не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Судом також встановлено, що видача вантажу за спірними залізничними накладними здійснювалась у період з 19.01.2020 року по 04.04.2020 року, а відтак позовна давність за вимогами про сплату штрафу у зв`язку з порушенням термінів доставки вантажу у даному випадку спливає у період з 19.04.2021 року по 04.07.2021 року.

Як свідчать матеріали справи, позовна заява надіслана до Господарського суду міста Києва поштою 09.04.2021 року, про що свідчить дата оформлення поштового відправлення №146, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду без пропуску позовної давності.

З урахуванням вищенаведеного, оскільки матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасної доставки відповідачем переданого йому позивачем для перевезення вантажу у період січня-квітня 2020 року за залізничними накладними в частині, встановленій судом та зазначені вище, та, відповідно, порушення норм статті 41 Статуту залізниць України та Правил обчислення термінів доставки вантажу за вказаними накладними, а також звернення АТ «ДТЕК Дніпроенерго» з даним позовом до суду в межах позовної давності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу у визначеній судом сумі 261 502,30 грн.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «ХіроБалані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

За таких обставин, виходячи з того, що позов частково доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно Закону України "Про судовий збір" та відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-80, 86, 123, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Єжи Гедройця, буд. 5, м. Київ, 03150, ) на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» (вул. Добролюбова, буд. 20, м. Запоріжжя, 69006, ) 261 502 (двісті шістдесят одну тисячу п`ятсот дві) грн. 30 коп. штрафу та 3 922 (три тисячі дев`ятсот двадцять дві) грн. 53 коп. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 03 жовтня 2022.

Суддя А.М. Селівон