ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/21095/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К.М.- головуючого, Пєскова В.Г., Ткаченко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Громака В.О.,

за участю представників:

ФОП Кіро І.М. - Назаренка Є.О., Турової Є.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Кіро Івана Миколайовича

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022

у справі № 910/21095/20

за позовом Фермерського господарства «Основа»

до Фізичної особи - підприємця Кіро Івана Миколайовича

про стягнення 622 800,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Основа» (далі - ФГ «Основа», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Фізичної особи - підприємця Кіро Івана Миколайовича (далі - ФОП Кіро І.М., відповідач) про стягнення 622 800,00 грн безпідставно набутих коштів та 9 342,00 грн судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ним за платіжним дорученням №1009 від 10.10.2018 перераховано на користь відповідача 622800,00 грн на підставі усної домовленості, проте сторонами так і не був укладений договір на виконання будівельних робіт, оскільки сторонами не було досягнуто всіх істотних умов договору (ціни та строку дії договору), відповідачем не вчинялись дії, які б свідчили про виконання договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у задоволені позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відсутні правові підстави для повернення коштів у порядку статті 1212 ЦК України, оскільки правова підстава для набуття відповідачем таких коштів була об`єктивно наявна в силу виникнення договірних відносин з виконання відповідачем робіт згідно виставленого рахунку.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ФОП Кіро І.М. на користь ФГ «Основа» 622 800,00 грн безпідставно набутих коштів, 9 342,00 грн судового збору, 14 013,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що матеріли даної справи не містять доказів укладення між сторонами договору підряду, який має укладатись у письмовій формі, зі складанням проектно-кошторисної документації.

За відсутності між сторонами договірних відносин, перераховані позивачем на користь відповідача грошові кошти у розмірі 622800,00 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача як безпідставно набуті на підставі статті 1212 ЦК України.

ФОП Кіро І.М. звернувся до апеляційного суду із заявою про перегляд постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 у справі № 910/21095/20 за нововиявленими обставинами.

Як на нововиявлену обставину відповідач посилався на пояснення гр. ОСОБА_1 , який є співзасновником та керівником ФГ «Основа», надані 08.10.2021 в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000334, про що йому стало відомо 30.11.2021 після закриття кримінального провадження та ознайомлення з матеріалами справи.

Заявник вважає, що поясненнями гр. ОСОБА_1 підтверджується здійснення відповідачем будівельних та ремонтних робіт для позивача, що спростовує позицію позивача у справі № 910/21095/20 щодо невиконання таких робіт та відсутність договірних відносин між сторонами, та висновок суду апеляційної інстанції про відсутність між сторонами договірних відносин, та наявність підстав для стягнення грошових коштів як безпідставно набутих.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 у задоволенні заяви Фізичної особи - підприємця Кіро Івана Миколайовича про перегляд постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 за нововиявленими обставинами у справі № 910/21095/20 відмовлено. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 залишено в силі.

Суд апеляційної інстанції, вказавши, що станом на 08.02.2022 кримінальне провадження № 0000334 від 01.06.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 15, частиною другою статті 190 Кримінального кодексу України не закрите, досудове розслідування триває, протилежного матеріали справи № 910/21095/20 не містять, дійшов висновку, що підстави, передбачені пунктом 2 частини другої статті 320 ГПК України для перегляду постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 у справі № 910/21095/20 за нововиявленими обставинами відсутні.

Апеляційний суд зазначив, що згідно з пунктом 2 частини першої статті 321 ГПК України, наведеним у поданій до апеляційного суду заяві, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 2 частини другої статті 320 цього Кодексу, учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли вирок (ухвала) у кримінальному провадженні набрав (набрала) законної сили. Доказів набрання законної сили вироком (ухвалою) у кримінальному провадженні №0000334 заявником суду апеляційної інстанції не надано.

За висновком апеляційного суду, посилання відповідача на пояснення співзасновника та керівник ФГ «Основа» гр. ОСОБА_1 , надані останнім в рамках кримінального провадження № 0000334, не свідчать про укладення між сторонами даної справи договору будівельного підряду у письмовій формі, який би містив істотні умови договору підряду, зі складанням проектно-кошторисної документації відповідно до вимог статей 837, 843, 846, 875, 877 ЦК України, тоді як суд апеляційної інстанції, здійснивши аналіз наявних матеріалів даної справи при прийнятті постанови від 19.10.2021, дійшов висновку про відсутність між сторонами даної справи договірних відносин та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 622 800,00 грн - безпідставно набутих грошових коштів, на підставі статті 1212 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з ухвалою Північного апеляційного господарського суду 21.06.2022, ФОП Кіро І.М. (скаржник) подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 у справі № 910/21095/20, ухвалити нове рішення, яким скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 залишити без змін.

Підставами касаційного оскарження відповідно до абзацу 6 частини другої статті 287 ГПК України визначено неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Скаржник вважає, що посилання суду апеляційної інстанції на неприйняття до уваги постанови про закриття кримінального провадження у зв`язку із її «недійсністю» згідно з пунктом 2 частини другої статті 321 ГПК України (ухвала не набрала законної сили), є фактично неправильним тлумаченням закону, оскільки нововиявленою обставиною, як юридичним фактом, який має істотне значення для розгляду справи, на яку він посилався в заяві про перегляд судового рішення, є саме факт визнання позивачем в рамках кримінального провадження наявності договору між позивачем та відповідачем і факт виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно даного договору, який існував на час розгляду справи, але не був і не міг бути відомий заявнику на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, котре заявник просив переглянути.

Скаржник також зазначає, що висновком про відсутність підстави, передбачених пунктом 2 частини другої статті 320 ГПК України для перегляду постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 у справі №910/21095/20 за нововиявленими обставинами, апеляційний суд надав оцінку вимогам, які заявником не заявлялись, оскільки підставою для перегляду оскаржуваної постанови апеляційного суду заявник зазначав пункт 1 частини другої статті 320 ГПК України, а не пункт 2 частини другої цієї статті, які містять різні правові наслідки.

В наданих суду додаткових поясненнях скаржник вказує про подання ОСОБА_1 від імені різних фермерських господарств до суду 4 різних позовів про стягнення з ФОП Кіро І.М. грошових коштів як помилково та безпідставно сплачених із застосуванням положень статті 1212 ЦК України (справи № 910/12052/20, № 910/12050/20, № 910/21092/20 та №910/21095/20).

При цьому, звертає увагу Верховного Суду, що у справі № 910/21092/20 за позовом Фермерського господарства "МТД" (позов від імені ФГ подано гр. ОСОБА_1 ) до ФОП Кіро І.М. про стягнення грошових коштів на підставі статті 1212 ЦК України, рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2022, у задоволенні позову відмовлено повністю з посиланням на недоведеність підстав для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин (які є аналогічними до правовідносин у справі, що розглядається № 910/21095/20). Ухвалою Верховного Суду від 29.08.2022 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ФГ "МТД" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2022 та на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі № 910/21092/20.

Доводи інших учасників справи

Від інших учасників справи відзиви на касаційну скаргу не надійшли, що відповідно до положень частини третьої статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду судових рішень.

Позиція Верховного Суду

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя як така не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) за умови відсутності зловживання (§§ 27, 28 рішення від 18.11.2004 у справі «Праведна проти Росії» № 69529/01 та § 46 рішення від 06.12.2005 у справі «Попов проти Молдови» № 2). Однак при цьому ЄСПЛ наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, потрібно тлумачити в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує принцип верховенства права як частину спільної спадщини держав-учасниць. Одним з аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду (рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії» від 28.10.1999).

Цей принцип установлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (§§ 51, 52 рішення ЄСПЛ у справі «Рябих проти Росії» від 24.06.2003; ухвала ЄСПЛ щодо прийнятності заяви N62608/00 «Агротехсервіс проти України»; §§ 42-44 рішення ЄСПЛ у справі «Желтяков проти України» від 09.06.2011).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (§§ 27-34 рішення Суду у справі «Праведна проти Росії» від 18.11.2004).

Відповідно до частини першої статті 320 ГПК України рішення, постанови та ухвали господарського суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини другої статті 320 цього Кодексу).

До нововиявлених обставин належать матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору.

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність таких обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 127/10129/17 від 22.01.2019).

Згідно із частиною четвертою статті 320 ГПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Відповідно до частини третьої статті 325 ГПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

При цьому, згідно з частиною 4 цієї ж статті у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. У разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною 2, пунктами 1, 3 частини третьої статті 320 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд: 1) ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду; 2) приймає постанову - якщо переглядалася постанова суду; 3) постановляє ухвалу - якщо переглядалася ухвала суду.

З викладеного вбачається, що прийняття та розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не означає обов`язкового скасування чи зміни рішення, що переглядається.

Результат перегляду повинен випливати з оцінки доказів, зібраних у справі, і встановлення господарським судом на основі цієї оцінки наявності або відсутності нововиявлених обставин, визначення їх істотності для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство.

Узагальнено в розумінні згаданої практики ЄСПЛ та положень роцесуального законодавства процедура перегляду рішення, що вступило в законну силу, передбачає, що існують докази, які раніше були недоступні для застосування, проте вони є істотними та можуть привести до іншого результату судового розгляду. При цьому заявник має довести, що під час розгляду справи не було жодної можливості надати такі докази суду.

Водночас, дослідження обставин і перевірка доказів наявності нововиявлених обставин у розумінні положень процесуального законодавства не може мати наслідком нову правову оцінку обставин, які вже були предметом дослідження судів при вирішенні спору по суті.

Вказана правова позиція сформована Великою Палатою Верховного Суду та викладена у постанові від 03.08.2022 у справі № 910/11027/18, до якої звертається колегія суддів при розгляді даної справи.

У справі, що розглядається, заявник вважає нововиявленими обставинами пояснення від 08.10.2021 гр. ОСОБА_1 , який є співзасновником та керівником ФГ «Основа», надані в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000334, що стали йому відомі 30.11.2021 після закриття кримінального провадження та надання матеріалів кримінального провадження на ознайомлення (оскільки до цього часу не надавались стороні відповідача згідно кримінально-процесуального закону).

Скаржник звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанцій при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції від 13.05.2021 зосередився на встановленні тільки фактів наявності між сторонами договірних відносин, зокрема укладенні договору підряду у письмовій формі, узгодженні його предмету, а саме обсягу та змісту робіт та інших вимог, які ставляться до робіт, що визначає ціну робіт.

Апеляційний суд, скасувавши рішення суду першої інстанції, задовольнив позовні вимоги повністю, стягнув з ФОП Кіро І.М. 622 800,00 грн безпідставно набутих коштів на підставі статті 1212 ЦК України, обмежився висновком про відсутність в матеріалах даної справи доказів укладення між сторонами договору підряду, який має укладатись у письмовій формі, зі складанням проектно-кошторисної документації, відхиливши доводи та докази відповідача про виконання усіх робіт за договором підряду, укладеним в усній формі, які прийняті позивачем без зауважень.

Разом з тим, як стверджує заявник у поданій заяві, з наданих гр. ОСОБА_1 пояснень вбачається, що відповідач за відсутності між сторонами письмового договору, здійснював будівельні та ремонті роботи для позивача, що спростовує позицію позивача у справі № 910/21095/20 щодо відсутності договірних відносин між сторонами та невиконання таких робіт, а також висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача перерахованих позивачем грошових коштів як безпідставно набутих.

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення ЄСПЛ від 05 лютого 2009 року у справі «Олюджіч проти Хорватії»). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення ЄСПЛ від 03 липня 2014 року у справі «Мала проти України», від 07 жовтня 2010 року у справі «Богатова проти України»).

Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (рішення ЄСПЛ від 21 березня 2000 року у справі «Дюлоранс проти Франції», від 07 березня 2006 року у справі «Донадзе проти Грузії»).

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ від 19 квітня 1994 року у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів»).

Якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за результатом розгляду (рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», від 23 червня 1993 року у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії»).

Водночас, під час здійснення апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції у цій справі, в суді апеляційної інстанції були відсутні відомості щодо реального стану існування договірних зобов`язань між позивачем та відповідачем та факту виконання відповідачем робіт згідно даних домовленостей за відсутності письмового договору підряду, що має істотне значення у справі для встановлення наявності правової підстави перерахування позивачем грошових коштів на рахунок відповідача.

З огляду на вищенаведені вище мотиви, колегія суддів вважає, що посилання заявника на показання гр. ОСОБА_1 (співзасновника та керівника позивача), надані в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000334, які не могли бути відомі заявнику, потребували дослідження апеляційним судом на підставі пункту 1 частини другої статті 320 ГПК України, оскільки без встановлення цих обставин неможливо стверджувати про доведеність/недоведеність позивачем помилковості здійсненого ним грошового переказу та про безпідставне збереження цих коштів відповідачем, і як наслідок, про наявність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів відповідно до статті 1212 ЦК України.

Водночас, відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд постанови за нововиявленими обставинами, апеляційним судом не надавалась оцінка показанням керівника позивача в рамках кримінального провадження (які відповідач визначає як нововиявлені) як юридичному факту, який має істотне значення для розгляду справи, але не був і не міг бути відомий заявнику на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, який є саме фактом визнання позивачем наявності усного договору між позивачем та відповідачем і фактом виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно цього договору, який існував на час розгляду справи та ухвалення судом рішення, котре заявник просить переглянути.

Суд апеляційної інстанції зазначив про відсутність підстав, передбачені пунктом 2 частини другої 2 статті 320 ГПК України для перегляду постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 у справі №910/21095/20 за нововиявленими обставинами, вказавши, що постанову слідчого СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області від 19.11.2021 про закриття кримінального провадження №0000334 від 01.06.2021 скасовано, а для суду має значення процесуальні документи, які набрали законної сили.

Колегія суддів вважає, що висновком про відсутність підстави, передбачених пунктом 2 частини другої статті 320 ГПК України для перегляду постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 у справі №910/21095/20 за нововиявленими обставинами, апеляційний суд надав оцінку вимогам, які заявником не заявлялись.

У поданій заяві про перегляд постанови за нововиявленими обставинами заявник підставою для перегляду оскаржуваної постанови апеляційного суду вказував пункт 1 частини другої статті 320 ГПК України, а нововиявленою обставиною, як юридичним фактом, який має істотне значення для розгляду справи, зазначав саме факт визнання позивачем в рамках кримінального провадження наявності договору між позивачем та відповідачем і факт виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно даного договору, який (юридичний факт) існував на час розгляду справи, але не був і не міг бути відомий заявнику на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, котре заявник просив переглянути.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя як така, не суперечить положенням Конвенції за умови відсутності зловживання (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії», від 06 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2). Однак, при цьому ЄСПЛ наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, потрібно тлумачити в світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує принцип верховенства права як частину спільної спадщини держав-учасниць. Одним з аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії»). Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду й нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 24 червня 2003 року у справі «Рябих проти Росії», від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України»).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії»).

Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з доводами заявника про необхідність перегляду постанови суду апеляційної інстанції від 19.10.2021 на підставі пункту 1 частини другої статті 320 ГПК України, оскільки обставини, на які він посилається в заяві про перегляд постанови за нововиявленими обставинами, вказуючи, що вони існували на час розгляду справи, однак не були і не могли бути відомі, можуть входити до предмету доказування у справі і впливати на факт встановлення наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України, що не було враховано судом апеляційної інстанції при розглядів його заяви.

У той же час, колегія суддів зазначає, що результат перегляду постанови за нововиявленими обставинами повинен випливати з дослідження отриманих в рамках кримінального провадження показань співзасновника та керівника позивача про реальність господарських операцій проведених між позивачем та відповідачем, у взаємозв`язку з іншими доказами, зібраними у справі, щодо договірних відносин між сторонами спору, а також факту виконання зобов`язань згідно даного договору. Водночас, перевірка аргументів заявника по суті спору у сукупності з іншими доказами у справі є прерогативою, у даному випадку, суду апеляційної інстанції.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про те, що доводи касаційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням матеріалів цієї справи до суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал, суду першої або апеляційної інстанції, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд суду першої або апеляційної інстанції (частини третя, четверта статті 304 ГПК України).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310 ГПК України).

Ураховуючи наведені вище обставини Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги Фізичної особи - підприємця Кіро Івана Миколайовича та скасування ухвали Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 у справі № 910/21095/20 з направленням матеріалів цієї справи до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції слід в межах заявлених вимог оцінити відповідно до вимог статті 320 ГПК України обставини, які заявник визначає як нововиявлені, в сукупності з іншими доказами, які містяться у матеріалах справи, надати цим обставинам належну правову оцінку на підставі норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

У зв`язку із задоволенням касаційної скарги та направленням справи до суду апеляційної інстанції, питання розподілу витрат зі сплати судового збору за подання і розгляд касаційної скарги Верховним Судом відповідно до статті 129 ГПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 317, 320, 325 ГПК України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Кіро Івана Миколайовича задовольнити частково.

2. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 у справі №910/21095/20 скасувати.

3. Справу № 910/21095/20 передати на розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Судді Пєсков В.Г.

Ткаченко Н.Г.