ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року

м. Київ

cправа № 918/1222/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Письменна О. М.,

за участю представників сторін:

позивача-1- не з`явилися,

позивача-2 - не з`явилися,

відповідача - Гуз О. С. (адвоката, в режимі відеоконференції),

прокурора - Шелеста М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 (колегія суддів: Коломис В. В., Миханюк М. В., Саврій В. А.) і рішення Господарського суду Рівненської області від 05.04.2022 (суддя Качур А. М.) у справі

за позовом виконувача обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства "Центральна міська лікарня" Рівненської міської ради, Рівненської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія"

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 285 493,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Виконувач обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури (далі - прокурор) звернувся в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства "Центральна міська лікарня" Рівненської міської ради (далі - КНП "Центральна міська лікарня") та в особі Рівненської міської ради до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (далі - ТОВ "РОЕК") про визнання недійсними додаткових угод від 19.08.2021 № 4, від 30.08.2021 № 5, від 31.08.2021 № 6, від 07.10.2021 № 7, від 08.10.2021 № 8, від 11.10.2021 № 9, від 28.10.2021 № 10, від 29.10.2021 № 11 (далі - додаткові угоди) до договору про постачання електричної енергії споживачу від 28.05.2021 № 328, укладеного між КНП "Центральна міська лікарня" та ТОВ "РОЕК" та стягнення коштів в сумі 285 493 грн.

1.2. Прокурор зазначав, що КНП "Центральна міська лікарня" було проведено закупівлю UA-2021-06-01-000589-а за предметом "Електрична енергія". Прокурор стверджував, що у подальшому між КНП "Центральна міська лікарня" та ТОВ "РОЕК" було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу від 28.05.2021 № 328 (далі - договір від 28.05.2021 № 328). Прокурор зауважив, що відповідно до інформації, розміщеної у системі публічних закупівель "Прозорро", між сторонами були укладені додаткові угоди. На думку прокурора, укладення цих додаткових угод суперечить вимогам частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та положенням постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 № 225 "Деякі питання закупівлі товарів, робіт і послуг, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на території України" (далі - постанова Кабінету Міністрів України № 225), а тому додаткові угоди належить визнати недійсними. Прокурор зазначав, що розрахунок за поставлену КНП "Центральна міська лікарня" електричну енергію повинен здійснюватися за ціною, визначеною в договорі від 28.05.2021 № 328. Прокурор наголошував, що за результатами виконання договору від 28.05.2021 № 328 відповідач унаслідок укладення спірних додаткових угод безпідставно отримав від КНП "Центральна міська лікарня" кошти в сумі 285 493,00 грн, які, на думку прокурора, належить стягнути з відповідача на підставі частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 05.04.2022 позов прокурора задоволено частково. Вирішено стягнути з ТОВ "РОЕК" на користь КНП "Центральна міська лікарня" 285 493,00 грн. У задоволенні вимог прокурора про визнання недійсними додаткових угод відмовлено. Вирішено стягнути з ТОВ "РОЕК" на користь Рівненської обласної прокуратури 4 282,39 грн судового збору.

2.2. Місцевий господарський суд, ухвалюючи рішення, виходив із такого:

- договір від 28.05.2021 № 328 був укладений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 225 без використання електронної системи закупівель;

- після укладення договору від 28.05.2021 № 328 сторонами правочину було укладено додаткові угоди, відповідно до яких збільшено ціну за одиницю товару;

- матеріали справи не містять доказів збільшення ціни універсальної послуги для малих непобутових споживачів (з урахуванням послуг з передачі та розподілу) на відповідній території за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в розмірах, які визначені спірними додатковими угодами.

З урахуванням зазначених обставин суд дійшов висновку, що додаткові угоди укладено з порушенням вимог частини 4 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки вони містять умови, які не відповідають вимогам тендерної пропозиції, тому додаткові угоди є нікчемними в силу вимог закону й у суду немає підстав для задоволення позовних вимог прокурора про визнання цих угод недійсними. Суд зазначив, що нікчемність спірних додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються договором, а не положеннями нікчемних додаткових угод, тому отримана відповідачем оплата у сумі 285 493,00 грн за товар, який не був ним поставлений, підлягає стягненню з відповідача на підставі частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України.

Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави у цій справі, то суд першої інстанції зазначив, що у грудні 2021 прокурор звертався до Рівненської міської ради з листом, в якому зазначив, що за наслідками укладення додаткових угод до договору від 28.05.2021 № 328 ціна за договором суперечить постанові Кабінету Міністрів України № 225, у зв`язку з чим прокурор просив надати інформацію щодо вжиття Рівненською міською радою заходів щодо оскарження спірних додаткових угод. Суд констатував, що у відповідь на зазначений лист прокурора повідомлено, що станом на 20.12.2021 замовник не здійснював заходів щодо оскарження спірних додаткових угод та стягнення надміру сплачених коштів. Суд установив, що у грудні 2021 прокурор звернувся до КНП "Центральна міська лікарня" та до Рівненської міської ради з листами, в яких зазначив, що за наслідками укладення додаткових угод до договору від 28.05.2021 № 328 ціна за договором суперечить постанові Кабінету Міністрів України № 225, у зв`язку з чим прокурор повідомив, що оскільки сторонами не вжито жодних дій щодо вказаних обставин, указане свідчить про бездіяльність, тому сторін повідомлено про наявність підстав для представництва інтересів держави в особі КНП "Центральна міська лікарня" шляхом звернення до суду.

2.3. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 рішення Господарського суду Рівненської області від 05.04.2022 у справі № 918/1222/21 в частині відмови в задоволенні позову прокурора скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано недійсними додаткові угоди від 19.08.2021 № 4, від 30.08.2021 № 5, від 31.08.2021 № 6, від 07.10.2021 № 7, від 08.10.2021 № 8, від 11.10.2021 № 9, від 28.10.2021 № 10, від 29.10.2021 № 11 до договору від 28.05.2021 № 328, укладеного між КНП "Центральна міська лікарня" та ТОВ "РОЕК". Вирішено стягнути з ТОВ "РОЕК" на користь Рівненської обласної прокуратури 18 160,00 грн судового збору. В решті рішення Господарського суду Рівненської області від 05.04.2022 у справі № 918/1222/21 залишено без змін. Вирішено стягнути з ТОВ "РОЕК" на користь Рівненської обласної прокуратури 27 240,00 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

2.4. Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи нове рішення в частині відмови в задоволенні позову прокурора про визнання недійсними спірних додаткових угод, виходив із того, що закупівля КНП "Центральна міська лікарня" електроенергії відбулася без використання електронної системи закупівель, тому колегія суддів апеляційного суду зазначила, що вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносин мають бути застосовані норми матеріального права з урахуванням Закону України "Про публічні закупівлі". Як зауважив суд апеляційної інстанції, висновок суду першої інстанції про те, що додаткові угоди не відповідають вимогам тендерної пропозиції, а саме положенням частини 4 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а отже є нікчемними в силу вимог частин 4, 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", є помилковим та таким, що зроблений з неправильним застосуванням указаної норми матеріального права. Зважаючи на те, що за результатами укладення спірних додаткових угод вносилися зміни до основного договору щодо ціни за електроенергію, яка в результаті значно перевищила ціну на універсальну послугу, і це суперечить вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 225, колегія суддів дійшла висновку, що додаткові угоди підлягають визнанню недійсними відповідно до статей 203, 215 Цивільного кодексу України. Суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки додаткові угоди визнані судом недійсними, то зобов`язання сторін регулюються договором, а отже і поставка товару, і його оплата повинна здійснюватися сторонами відповідно до умов укладеного договору, а тому суд дійшов висновку, що отримана відповідачем оплата у сумі 285 493,00 грн за товар, який не був ним поставлений, підлягає стягненню з відповідача на підставі частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України.

Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, то суд апеляційної інстанції зазначив, що закупівля товарів, робіт та послуг за бюджетні кошти, а також укладення спірних додаткових угод до договору всупереч вимогам чинного законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання вимог законодавства у цій сфері суспільних відносин становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора. Суд зауважив, що звернення прокурора до суду з цією позовною заявою має важливе значення для зміцнення правопорядку у сфері здійснення публічних закупівель і захисту економічної конкуренції та додержання всіма учасниками цих суспільних відносин принципу законності, тому у цьому випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес. Суд апеляційної інстанції встановив, що засновником і власником КНП "Центральна міська лікарня" є територіальна громада міста Рівного в особі Рівненської міської ради, КНП "Центральна міська лікарня" здійснює медичну та господарську некомерційну діяльність, є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним засновнику, створене на базі майна територіальної громади міста Рівного. Враховуючи викладене та зважаючи на положення пункту 2 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Рівненська міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальної громади у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, отже вона є органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах. Суд апеляційної інстанції зазначив, що прокурором дотримано встановлений статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" порядок щодо звернення до органу, уповноваженого на захист майнових інтересів держави/територіальної громади з повідомленням про виявлені порушення та наданням розумного строку для реагування на стверджуване порушення.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. ТОВ "РОЕК" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 05.04.2022 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 у справі № 918/1222/21 та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовної заяви прокурора про визнання недійсними спірних додаткових угод та стягнення 285 493,00 грн відмовити; стягнути з КНП "Центральна міська лікарня" на користь ТОВ "РОЕК" сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 6 424,50 грн та за подання касаційної скарги в розмірі 44 884,79 грн.

3.2. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції помилково встановили, що прокурор є уповноваженим представником інтересів держави в особі комунального підприємства (КНП "Центральна міська лікарня") та Рівненської міської ради у цій справі. ТОВ "РОЕК" стверджує, що суди, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, неправильно застосували норми матеріального права, а саме положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, частини З статті 23 Закону України "Про прокуратуру", та не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18, від 21.12.2018 у справі № 922/901/17, від 31.10.2018 у справі № 910/6814/17, від 06.02.2019 у справі № 927/246/18, від 25.11.2020 у справі № 204/6292/18, від 17.06.2020 у справі № 204/7119/18, від 25.11.2020 у справі № 204/6292/18, від 17.06.2020 у справі № 204/7119/18, від 25.11.2021 у справі № 917/269/21, від 14.12.2021 у справі № 917/562/21, від 01.02.2022 у справі № 917/565/21, від 07.12.2021 у справі № 903/865/20 щодо застосування норм права у подібних правовідносинах. Скаржник наголошує про неправильне застосування судами положень Цивільного кодексу України з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 225 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2021 № 272 "Про внесення зміни до переліку товарів, робіт і послуг, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на території України" (далі - постанова Кабінету Міністрів України № 272)) та неврахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 362/2159/15-ц. За твердженням ТОВ "РОЕК", суди неправильно застосували положення постанови Кабінету Міністрів України № 225 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 272) щодо визначення періоду дії цих постанов у контексті визначення ціни універсальної послуги та зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах. Крім того, скаржник посилається на недослідження судами доказів, наявних у матеріалах справи, а саме: предмета договору, укладеного між сторонами, умов договору щодо постачання електричної енергії за вільними цінами з урахуванням періоду дії постанови Кабінету Міністрів України № 272, а також умови про збільшення ціни за одиницю товару відповідно до пункту 13.8 договору від 28.05.2021 № 328. ТОВ "РОЕК" зазначає про порушення судами положень статті 7 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вважає, що до уваги були взяті лише доводи прокурора.

3.3. У відзиві на касаційну скаргу прокурор зазначає про безпідставність та необґрунтованість доводів скаржника та законність рішень судів попередніх інстанцій. Стверджує про доведеність прокурором підстав для представництва інтересів держави в особі Рівненської міської ради та КНП "Центральна міська лікарня" належними доказами.

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 28.05.2021 між КНП "Центральна міська лікарня" (споживач) та ТОВ "РОЕК" (постачальник) був укладений договір про постачання електричної енергії споживачу № 328, за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з у мовами цього договору.

4.2. Згідно з умовами пункту 1.2 договору від 28.05.2021 № 328 умови договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, постанови Кабінету Міністрів України № 225 (зі змінами) (згідно з найменуванням послуги - постачання (продаж) електричної енергії постачальниками універсальних послуг бюджетним установам за ціною, що не перевищує ціну універсальної послуги для малих непобутових споживачів (з урахуванням послуг з передачі та розподілу) на відповідній території).

4.3. За змістом пункту 5.1 цього договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком № 2 до цього договору.

4.4. Відповідно до додатку № 2 до договору від 28.05.2021 № 328 ціна за електричну енергію становить 3,01 грн/кВт*год без ПДВ, та визначається відповідно до формули: Ц(спож) = Цзак + Цп + Тпередача + Трозподіл, де: Цзак - закупівельна ціна за розрахунковий період; Цп - ціна на послуги пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу; Тпередача - тариф на послугу з передачі електричної енергії ПрАТ "НЕК"Укренерго"; Трозподіл - тариф на послуги з розподілу електричної енергії відповідного оператора системи розподілу.

4.5. Суди зазначили, що за змістом звіту про договір про закупівлю, що укладений без використання електронної системи закупівель UА-2021-06-01-000589-а (далі - звіт про договір про закупівлю) за предметом: "Електрична енергія", договір від 28.05.2021 № 328 було укладено без використання електронної системи закупівель.

У зазначеному звіті про договір про закупівлю міститься інформація про характеристику товару, що закуповується, зокрема, наведено обґрунтування укладення договору про закупівлю, та зазначено, що КНП "Центральна міська лікарня" є опорною лікарнею для надання медичної допомоги при лікуванні коронавірусної хвороби Сovid-19 в Рівненській області, у зв`язку з чим було придбано та введено в експлуатацію у березні 2021 року кисневу станцію, придбано кисневі концентратори, апарати ШВЛ та інше медичне обладнання, яке через постійне використання збільшило споживання електроенергії в установі.

4.6. Суди встановили, що в обґрунтуванні укладення договору про закупівлю також наведені правові норми, на підставі яких проводилась ця закупівля та визначався предмет такої закупівлі, вид (характеристика) товару та його ціна. Зокрема, наведено посилання на пункт 3-1 розділу Х "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про публічні закупівлі"; постанову Кабінету Міністрів України № 225; постанову Кабінету Міністрів України № 272; пункт 12 частини 1 статтю 2 Бюджетного кодексу України щодо визначення "бюджетної установи"; пункт 93 частини 1 статті 1 та частини 3 статті 63 Закону України "Про ринок електричної енергії" щодо визначення "універсальної послуги"; положення Методики розрахунку тарифу на послуги постачальника універсальних послуг, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 05.10.2018 № 1176; положення Порядку формування цін на універсальні послуги, затвердженого постановою НКРЕКП від 05.10.2018 № 1177.

Також в обґрунтуванні укладення договору про закупівлю зазначено, що тариф на універсальну послугу є державним регульованим тарифом, всі складові вартості електричної енергії, що поставляються за універсальною послугою, підлягають державному регулюванню, а постачальником універсальної послуги на території Рівненської області згідно з постановою НКРЕКП від 26.10.2018 № 1268 визначено ТОВ "РОЕК", яка є єдиним постачальником універсальної послуги постачання електричної енергії за регульованим тарифом на території розташування та здійснення діяльності КНП "Центральна міська лікарня".

4.7. У серпні 2021 року ТОВ "РОЕК" звернулося до КНП "Центральна міська лікарня" з листом, в якому повідомило, що за змістом даних офіційного вебсайту Державного підприємства "Оператор ринку" (далі - ДП "Оператор ринку") відбувається зростання ціни на ринку "на добу наперед" та внутрішньо добовому ринку у серпні 2021 року, у зв`язку з чим відповідач запропонував КНП "Центральна міська лікарня" укласти додаткову угоду.

4.8. 19.08.2021 між КНП "Центральна міська лікарня" та ТОВ "РОЕК" було укладено додаткову угоду № 4, відповідно до якої сторони домовилися внести зміни до договору в частині зміни ціни за одиницю товару. Відповідно до вказаної угоди ціна за одиницю товару становить 3,18881 грн/кВт*год без ПДВ.

4.9. У серпні 2021 року ТОВ "РОЕК" звернулося до КНП "Центральна міська лікарня" з листом, в якому повідомило, що за змістом даних офіційного вебсайту ДП "Оператор ринку" відбувається зростання ціни на ринку "на добу наперед" та внутрішньодобовому ринку у серпні 2021 року, у зв`язку з чим відповідач запропонував КНП "Центральна міська лікарня" укласти додаткову угоду.

4.10. 30.08.2021 між КНП "Центральна міська лікарня" та ТОВ "РОЕК" було укладено додаткову угоду № 5, відповідно до якої сторони домовилися внести зміни до договору в частині зміни ціни за одиницю товару. Відповідно до вказаної угоди ціна за одиницю товару становить 3,38548 грн/кВт*год без ПДВ.

4.11. У серпні 2021 року ТОВ "РОЕК" звернулося до КНП "Центральна міська лікарня" з листом, в якому повідомило, що за змістом даних офіційного вебсайту ДП "Оператор ринку" відбувається зростання ціни на ринку "на добу наперед" та внутрішньодобовому ринку у серпні 2021 року, у зв`язку з чим відповідач запропонував КНП "Центральна міська лікарня" укласти додаткову угоду.

4.12. 31.08.2021 між КНП "Центральна міська лікарня" та ТОВ "РОЕК" було укладено додаткову угоду № 6, відповідно до якої сторони домовилися внести зміни до договору в частині зміни ціни за одиницю товару. Відповідно до вказаної угоди ціна за одиницю товару становить 3,60179 грн/кВт*год без ПДВ.

4.13. У вересні 2021 року ТОВ "РОЕК" звернулося до КНП "Центральна міська лікарня" з листом, в якому повідомило, що за змістом даних офіційного вебсайту ДП "Оператор ринку" відбувається зростання ціни на ринку "на добу наперед" та внутрішньодобовому ринку у вересні 2021 року, у зв`язку з чим відповідач запропонував КНП "Центральна міська лікарня" укласти додаткову угоду.

4.14. 07.10.2021 між КНП "Центральна міська лікарня" та ТОВ "РОЕК" було укладено додаткову угоду № 7, відповідно до якої сторони домовилися внести зміни до договору в частині зміни ціни за одиницю товару. Відповідно до вказаної угоди ціна за одиницю товару становить 3,81590 грн/кВт*год без ПДВ.

4.15. 08.10.2021 між КНП "Центральна міська лікарня" та ТОВ "РОЕК" було укладено додаткову угоду № 8, відповідно до пункту 1 якої сторони домовились внести зміни до договору в частині зміни ціни за одиницю товару. Відповідно до вказаної угоди ціна за одиницю товару становить 3,99574 грн/кВт*год без ПДВ.

4.16. 11.10.2021 між КНП "Центральна міська лікарня" та ТОВ "РОЕК" було укладено додаткову угоду № 9, відповідно до якої сторони домовилися внести зміни до договору в частині зміни ціни за одиницю товару. Відповідно до вказаної угоди ціна за одиницю товару становить 4,24393 грн./кВт*год без ПДВ.

4.17. У жовтні 2021 року ТОВ "РОЕК" звернулося до КНП "Центральна міська лікарня" з листом, в якому повідомило, що за змістом даних офіційного вебсайту ДП "Оператор ринку" відбувається зростання ціни на ринку "на добу наперед" та внутрішньодобовому ринку у жовтні 2021 року, у зв`язку з чим відповідач запропонував КНП "Центральна міська лікарня" укласти додаткову угоду.

4.18. 28.10.2021 між КНП "Центральна міська лікарня" та ТОВ "РОЕК" було укладено додаткову угоду № 10, відповідно до якої сторони домовилися внести зміни до договору в частині зміни ціни за одиницю товару. Відповідно до вказаної угоди ціна за одиницю товару становить 4,54762 грн/кВт*год без ПДВ.

4.19. У жовтні 2021 року ТОВ "РОЕК" звернулося до КНП "Центральна міська лікарня" з листом, в якому повідомило, що за змістом даних офіційного вебсайту ДП "Оператор ринку" відбувається зростання ціни на ринку "на добу наперед" та внутрішньодобовому ринку у жовтні 2021 року, у зв`язку з чим ТОВ "РОЕК" запропонував КНП "Центральна міська лікарня" укласти додаткову угоду.

4.20. 29.10.2021 між КНП "Центральна міська лікарня" та ТОВ "РОЕК" було укладено додаткову угоду № 11, відповідно до якої сторони домовилися внести зміни до договору в частині зміни ціни за одиницю товару. Відповідно до вказаної угоди ціна за одиницю товару становить 4,88165 грн/кВт*год без ПДВ.

4.21. Суди зазначили, що відповідно по пункту 13.8 договору від 28.05.2021 № 328 умови договору не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків споживача;

2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Зміна ціни за одиницю електричної енергії допускається за умови надання стороною, яка пропонує зміни, документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку в торговій зоні "ОЕС України". Таким документальним підтвердженням можуть бути офіційні дані про ціну, обсяги купівлі-продажу електричної енергії на ринку "на добу наперед" (далі - РДН) та внутрішньодобовому ринку (далі - ВДР), та інші показники, які склалися у відповідному розрахунковому періоді в торговій зоні "ОЕС України" та оприлюднені офіційному вебсайті ДП "Оператор ринку" за адресою в мережі Інтернет https//www.oree.com.ua згідно з частиною 6 статті 67 Закону України "Про ринок електричної енергії". У якості документального підтвердження даних сторонами визнаються, зокрема завірені належним чином копії (роздруківки з вебсайту) оприлюднених результатів роботи РДН/ВДР та про діяльність ДП "Оператор ринку" за відповідний період, які оприлюднюються ДП "Оператор ринку" згідно з законодавством або інші документи органу, установи чи організації, які мають повноваження здійснювати моніторинг цін на товари, визначати зміни ціни товару на ринку.

3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;

6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих ній (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.

Істотні умови договору можуть змінюватися у випадку зміни регульованих цін та нормативів, які застосовуються у договорі, а саме: тарифу на послуги з передачі електричної енергії та тарифу на послуги з розподілу електричної енергії, які враховуються в структурі остаточної ціни електричної енергії, що постачається за договором.

У цьому випадку зміну ціни здійснюють у такому порядку:

- підставою для зміни ціни є набрання чинності постановою НКРЕКП про зміну відповідного регульованого тарифу, що застосовується у договорі;

- нову (змінену) ціну застосовують з дня введення в дію відповідного регульованого тарифу згідно з рішенням НКРЕКП, якщо інше не встановлено чинним законодавством України (у тому числі відповідними рішеннями НКРЕКП);

8) зміни умов у зв`язку із продовженням дії договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі, спрощеної закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю, укладеному в попередньому році, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку.

4.22. Суди встановили, що згідно з відомостями, які містяться на вебсайті Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго", станом на травень 2021 року ціна на універсальну послугу для малих непобутових споживачів для другого класу напруги становила 334,774 коп./ кВт*год без ПДВ (401,729 коп./ кВт*год з ПДВ).

Станом на серпень ціна на універсальну послугу становила 202,685 коп./ кВт*год без ПДВ (243,222 коп./кВт*год з ПДВ); станом на вересень 2021 року - 302,233 коп./ кВт*год без ПДВ (362,680 коп./ кВт*год з ПДВ), станом на жовтень - 311,431 коп./ кВт*год без ПДВ (373,717 коп./ кВт*год з ПДВ).

4.23. Відповідно до актів приймання-передачі електроенергії за червень від 07.07.2021 № А- та за липень від 09.08.2021 № А- КНП "Центральна міська лікарня" сплатило 785 075,41 грн та 686 312,52 грн за ціною 3,010000.

4.24. Згідно з актом приймання-передачі електроенергії за серпень 2021 року від 09.09.2021 № А- постачальником було здійснено постачання 72 011 кВт*год за ціною - 3,601790 грн/кВт*год, вказані послуги оплачені 14.09.2021.

4.25. Відповідно до акта приймання-передачі електроенергії за вересень 2021 року від 11.10.2021 № 489001307/9/1 постачальником було здійснено постачання 73 746 кВт*год за тарифом 4,05017 грн/кВт*год, загальна вартість 358 420,96 грн, вказані кошти сплачено 18.10.2021.

4.26. Згідно з актом приймання-передачі електроенергії за жовтень 2021 року від 09.11.2021 № 489001307/10/1 постачальником було здійснено постачання 68 486 кВт за тарифом 4,74155 грн/кВт*год, загальною вартістю 389 675,59 грн, вказані кошти сплачено 16.11.2021.

4.27. Спір виник у зв`язку з наявністю чи відсутністю правових підстав для визнання недійсними спірних додаткових угод та стягнення коштів.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі та відзиві доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково з огляду на таке.

5.2. Предметом позову є матеріально-правові вимоги прокурора в інтересах держави в особі КНП "Центральна міська лікарня" та в особі Рівненської міської ради про визнання недійсними спірних додаткових угод та стягнення коштів. Позовні вимоги прокурора мотивовані тим, що укладення додаткових угод суперечить вимогам частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та положенням постанови Кабінету Міністрів України № 225, а тому додаткові угоди належить визнати недійсними; внаслідок укладення спірних додаткових угод відповідач безпідставно отримав від КНП "Центральна міська лікарня" кошти в сумі 285 493,00 грн, які, на думку прокурора, належить стягнути з відповідача на підставі частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України.

5.3. Касаційну скаргу з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивовано тим, зокрема, що суди першої та апеляційної інстанції помилково встановили, що прокурор є уповноваженим представником інтересів держави в особі комунального підприємства (КНП "Центральна міська лікарня") та Рівненської міської ради у цій справі. ТОВ "РОЕК" стверджує, що оскаржувані судові рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права та без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18, від 21.12.2018 у справі № 922/901/17, від 31.10.2018 у справі № 910/6814/17, від 06.02.2019 у справі № 927/246/18, від 25.11.2020 у справі № 204/6292/18, від 17.06.2020 у справі № 204/7119/18, від 25.11.2021 у справі № 917/269/21, від 14.12.2021 у справі № 917/562/21, від 01.02.2022 у справі № 917/565/21, від 07.12.2021 у справі № 903/865/20, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (щодо застосування положень пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" у подібних правовідносинах).

5.4. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстави, передбаченої цим пунктом, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих же норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.5. Процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд, насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт. Такий правовий висновок викладено у пунктах 96, 97 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

5.6. Дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, зокрема, щодо застосування судами положень пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" у правовідносинах щодо представництва прокурором інтересів держави, Верховний Суд зазначає, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у цьому випадку є підставою для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Щодо позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі КНП "Центральна міська лікарня"

5.7. Колегія суддів зазначає, що питання щодо представництва прокурором інтересів громадянина або держави в господарському суді, а також особливості здійснення ним окремих форм представництва таких інтересів врегульовані положеннями Конституції України, Закону України "Про прокуратуру" та Господарського процесуального кодексу України.

5.5. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

5.6. Згідно з частинами 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

5.7. За змістом частини 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

5.8. Частиною 3 цієї статті передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

5.9. Згідно з абзацом 3 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", зокрема не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (частина 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

5.10. Відповідно до статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Отже держава у цивільних (господарських) правовідносинах діє через органи державної влади, а не через державні підприємства.

5.11. У пунктах 4.19, 4.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, на яку посилається скаржник, зазначено: "держава може вступати як у цивільні (господарські), так і у адміністративні правовідносини. У випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність на рівні з іншими учасниками цивільних правовідносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

… Отже, поведінка органів, через які діє держава у цивільних або адміністративних відносинах, розглядається як поведінка держави у цивільних або адміністративних відносинах. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У випадку, коли держава вступає в адміністративні правовідносини, вона діє через свої органи як суб`єкт владних повноважень."

Близькі за змістом висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, про неврахування яких зазначає скаржник.

5.12. У пункті 35 постанови Великої Палати Верховного суду від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18, на яку посилається скаржник, наведено висновок: "держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді ".

5.13. У пунктах 8.10, 8.11, 8.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, на яку посилається скаржник, сформульовано такі правові висновки:

"…заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини 3 статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон), має застосовуватись з урахуванням положень абзацу 1 частини 3 цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на положення частини 2 статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У контексті цього засадничого положення відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці 1 частини 3 статті 23 Закону межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.

…Беручи до уваги наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі державного підприємства та вважає правильними висновки судів попередніх інстанції про необхідність залишення позову, поданого прокурором в інтересах держави в особі державного підприємства, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України."

5.14. У пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, на яку посилається скаржник, Велика Палата Верховного Суду зазначила: "Відповідно до частини 3 статті 23 Закону прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу".

При цьому поняття "компетентний орган" у цій постанові вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (пункт 27 зазначеної постанови).

5.15. Крім того, в пунктах 83- 85 постанови Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3337/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила таке:

"На відміну від прокурора та органів, через які діє держава, юридичні особи, які не є такими органами, діють як самостійні суб`єкти права - учасники правовідносин. Конституцією України та законом не передбачена можливість прокурора здійснювати процесуальні та інші дії, спрямовані на захист інтересів юридичних осіб. Зокрема, до повноважень прокурора не належить здійснення представництва в суді державних підприємств. При цьому інтереси юридичної особи можуть не збігатися з інтересами її учасників (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19, пункт 62)). Тому інтереси державного підприємства можуть не збігатися з інтересами держави, яка має статус засновника (вищого органу) такого підприємства (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 71)).

Відповідно до статті 170 Цивільного кодексу України держава у цивільних відносинах діє через органи державної влади, а не через державні підприємства.

Виходячи з викладеного Велика Палата Верховного Суду підтверджує свій висновок про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі державного підприємства (пункт 8.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21))".

5.16. У пункті 91 постанови Верховного Суду від 25.11.2021 у справі № 917/269/21, на яку посилається скаржник, зазначено:

"Оскільки комунальне підприємство не є суб`єктом владних повноважень, а прокурором визначено порушення прав саме комунального підприємства як суб`єкта господарювання, а не безпосередньо територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування - звернення прокурора до суду в цій справі в інтересах держави є безпідставним".

5.17. Подібні висновки щодо недопустимості представництва прокурором інтересів держави в особі державного чи комунального підприємства, яке не є суб`єктом владних повноважень, але є самостійним суб`єктом права, та безпідставності звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі таких підприємств викладені у постановах Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 917/562/21, від 917/565/21, від 07.12.2021 у справі № 903/865/20, на які посилається скаржник.

5.18. З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що спірні правовідносини у згаданих справах та у цій справі № 918/1222/21, що розглядається, є подібними, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку зі зверненням прокурора в інтересах держави в особі комунального підприємства. У цій справі № 918/1222/21, що розглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідно до Статуту КНП "Центральна міська лікарня", затвердженого рішенням Рівненської міської ради від 16.08.2018 № 4741, КНП "Центральна міська лікарня" є закладом охорони здоров`я - комунальним некомерційним підприємством, що надає медичні послуги в порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим Статутом; засновником і власником підприємства є територіальна громада міста Рівного в особі Рівненської міської ради. Підприємство здійснює медичну та господарську некомерційну діяльність, є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним засновнику. Підприємство створене на базі майна територіальної громади міста Рівного.

5.19. Оскільки відповідно до положень Статуту КНП "Центральна міська лікарня" позивач-1 є комунальним підприємством (суб`єктом господарювання), тобто не має статусу суб`єкта владних повноважень, суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у наведених постановах Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 25.11.2021 у справі № 917/269/21, від 14.12.2021 у справі № 917/562/21, від 01.02.2022 у справі 917/565/21, від 07.12.2021 у справі № 903/865/20, та не взяли до уваги, що позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі КНП "Центральної міської лікарні" спрямовані на захист прав або інтересів не держави, а комунального підприємства, тому не підлягають розгляду по суті. Позовна заява в цій частині фактично подана не від імені та в інтересах держави, а від імені та в інтересах комунального підприємства, проте прокурор не має повноважень щодо представництва в суді комунальних підприємств.

5.20. З метою забезпечення єдності судової практики у питанні застосування положень Господарського процесуального кодексу України у справах за позовами прокурорів Велика Палата Верховного Суду у справі № 912/2385/18 дійшла висновку, що у разі якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України. Такого ж висновку щодо застосування наведеної норми процесуального права дійшов і Верховний Суд у постанові від 19.02.2019 у справі № 925/226/18.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

5.21. Отже, відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 226, частини 1 статті 313 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення належить скасувати в частині розгляду по суті позову прокурора в інтересах держави в особі КНП "Центральної міської лікарні", а позов прокурора у цій частині - залишити без розгляду.

Щодо позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Рівненської міської ради

5.22. Скаржник зазначає, що прокурор визначив Рівненську міську раду окремим позивачем у справі, проте вона не є стороною договору (спірних додаткових угод), а тому, на думку ТОВ "РОЕК", позовні вимоги про стягнення коштів не стосуються прав та інтересів Рівненської міської ради.

5.23. Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, звертаючись до суду з позовом, прокурор як особа, яка користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу, самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах або відсутність такого.

Отже, визначення позивача (тобто зазначення органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або вказівка на відсутність такого органу), відповідача у спорі, зазначення, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права - це право, яке належить прокурору як особі, яка користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу, в цьому випадку - правами позивача (близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 924/996/21).

5.24. Саме на суд покладено обов`язок встановити належність позивача, належність відповідача, надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з оцінки доказів, здійсненої за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України, ураховуючи принципи господарського судочинства, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, суд має перевірити доводи, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб та чи є він ефективним (аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 09.09.2021 у справі № 925/1276/19).

5.25. У цій справі № 918/1222/21, що розглядається, прокурор визначив одним із позивачів у справі Рівненську міську раду.

5.26. Суди першої та апеляційної інстанції погодилися з можливістю представництва прокурором інтересів Рівненської міської ради у цих правовідносинах. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що Рівненська міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальної громади у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, отже, вона є органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах. Крім того, суд апеляційної інстанції констатував, що при поданні цього позову прокурор не замінює позивача та не є його альтернативою, а виконує субсидіарну роль, щоб інтереси держави, які в цьому випадку збігаються із публічним інтересом, не були незахищені. Суд зазначив, що участь прокурора в цій справі з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини є виправданою, не порушує справедливого балансу інтересів сторін та зумовлена не тільки захистом державного, але й публічного інтересу територіальної громади, який полягає у захисті прав великого числа громадян.

5.27. Проте Верховний Суд вважає такі висновки суду апеляційної інстанції передчасними з огляду на таке.

5.28. Звертаючись із позовом у цій справі № 918/1222/21, прокурор посилався на порушення законодавства про публічні закупівлі.

5.29. Відповідно до частин 1, 4 статті 7 Закону України "Про публічні закупівлі" уповноважений орган здійснює регулювання та реалізує державну політику у сфері закупівель у межах повноважень, визначених цим Законом.

Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.

5.30. Відповідно до частин 1, 6 статті 8 цього Закону України "Про публічні закупівлі" моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи. Моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії.

5.31. Положеннями частин 1, 2 статті 44 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що за порушення вимог, установлених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання цього Закону, уповноважені особи, службові (посадові) особи замовників, службові (посадові) особи та члени органу оскарження, службові (посадові) особи Уповноваженого органу, службові (посадові) особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, службові (посадові) особи органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (обслуговуючого банку), несуть відповідальність згідно із законами України.

За придбання товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, відповідно до вимог цього Закону, та укладення договорів, що передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом, та за порушення вимог цього Закону службові (посадові) особи, уповноважена особа замовника та керівники замовників несуть відповідальність згідно із законами України.

5.32. Відповідно до пунктів 8 та 10 частини 1 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право, зокрема порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

5.33. Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, визначено, що Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

5.34. Згідно з підпунктами 3, 4, 9 пункту 4 цього Положення Держаудитслужба реалізує державний фінансовий контроль через здійснення державного фінансового аудиту, перевірки закупівель, інспектування (ревізії), моніторингу закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

5.35. Отже, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

5.36. З урахуванням наведеного, Держаудитслужба є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 826/9672/17.

5.37. При цьому Держаудитслужба може бути позивачем у справі. Питання належності/неналежності цього органу залежить від обставин кожної конкретної справи, які мають з`ясовуватися у суді з наведенням відповідного обґрунтування у судовому рішенні (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 09.09.2021 у справі № 925/1276/19).

5.38. Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

5.39. Органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. У статті 143 Конституції України зазначено, що місцеві органи самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки та збори відповідно до закону; утворюють, реорганізовують та ліквідують комунальні підприємства, організації, установи.

Завданням органу місцевого самоврядування, зокрема міської ради, є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності (близькі за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18, від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18).

5.40. Для реалізації наданих повноважень орган місцевого самоврядування, зокрема міська рада, має право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

При цьому відповідно до частин 1 та 2 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

5.41. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України).

5.42. Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

5.43. Чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а тому, виходячи з вимог статті 16 Цивільного кодексу України, статті 4 Господарського процесуального кодексу України, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів, позивачем у справі про визнання недійсним правочину може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Аналогічні висновки містяться у значній кількості постанов Верховного Суду, зокрема, від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, від 29.09.2021 у справі № 910/5529/19, від 01.12.2021 у справі № 910/10754/20, від 13.01.2022 у справі № 914/1962/19, від 18.05.2022 у справі № 916/1383/21.

5.44. У справі № 918/1222/21, що розглядається, Рівненська міська рада не є стороною спірних додаткових угод до договору від 28.05.2021 № 328.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в пункті 69 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, на яку посилається скаржник, "оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах".

При цьому в контексті спірних правовідносин судова колегія враховує правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 07.12.2021 у справі № 903/865/20, від 14.12.2021 у справі № 917/562/21, від 01.02.2022 у справі № 917/565/21, на які послався скаржник, відповідно до якої "наявність корпоративних відносин між органом місцевого самоврядування та комунальним підприємством виключає наявність владних повноважень між ними або між органом місцевого самоврядування як засновником комунального підприємства та третіми особами, які здійснюють господарське правопорушення, на яке повинно реагувати комунальне підприємство як суб`єкт господарських відносин".

5.45. Верховний Суд зазначає, що спірні правовідносини у наведених справах № 903/865/20, № 917/562/21, № 917/565/21 та у справі № 918/1222/21, що розглядається, є подібними у контексті підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування. Проте суди під час ухвалення оскаржуваних судових рішень не врахували висновки Верховного Суду, наведені у цих постановах, тому колегія суддів вважає доводи скаржника такими, що частково підтвердилися.

Колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції, зазначивши, що Рівненська міська рада є органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не перевірив обґрунтування прокурора щодо підстав для представництва інтересів держави в особі Рівненської міської ради, не встановив, які саме права та інтереси Рівненської міської ради порушені, чи є вона у спірних правовідносинах органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, та чи вірно прокурор визначив склад та процесуальний статус учасників спору у цій справі.

5.46. При цьому відповідно до усталеної практики Верховного Суду, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Спосіб захисту, насамперед, повинен слугувати поновленню порушених прав позивача або захисту його охоронюваного законом інтересу.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові (близькі за змістом висновки, викладені у постанови Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 28.11.2019 у справі № 918/150/19).

5.47. Оскільки суди допустили неправильне застосування норм матеріального права та порушили норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а також враховуючи передбачені частиною 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України межі розгляду справи судом касаційної інстанції, оскаржувані судові рішення, прийняті за результатами розгляду позову прокурора в інтересах держави в особі Рівненської міської ради, належить скасувати, а справу в цій частині - направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

5.48. З огляду на неповноту встановлення судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що на цій стадії судового провадження решта доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не розглядаються.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судові рішення наведеним вимогам не відповідає.

6.2. Згідно з частинами 1, 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6.3. За змістом частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

6.4. У частині 1 статті 313 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

6.5. Ураховуючи допущені судами першої та апеляційної інстанції порушення норм матеріального і процесуального права та беручи до уваги те, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, касаційну скаргу належить задовольнити частково, а ухвалені у справі судові рішення належить скасувати, позов у частині задоволення позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі КНП "Центральна міська лікарня" - залишити без розгляду, а справу у частині позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Рівненської міської ради - передати на новий розгляд до місцевого господарського суду.

6.6. Під час нового розгляду справи господарським судам слід урахувати наведене, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та залежно від встановленого прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Оскільки справа передається на новий розгляд, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 226, 300, 301, 308, 310, 313, 314, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" задовольнити частково.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 і рішення Господарського суду Рівненської області від 05.04.2022 у справі № 918/1222/21 в частині задоволення позовних вимог виконувача обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства "Центральна міська лікарня" Рівненської міської ради скасувати, позов у цій частині залишити без розгляду.

3. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 і рішення Господарського суду Рівненської області від 05.04.2022 у справі № 918/1222/21 в частині задоволення позовних вимог виконувача обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради скасувати, справу № 918/1222/21 у цій частині передати на новий розгляд до Господарського суду Рівненської області

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак