РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.09.2022Справа № 910/6234/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.Коммодітіз" (м Київ)

до Державного підприємство "Радіовимірювач" (м. Київ)

про стягнення 1.854.633,09 грн,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Тітова Т.С.

Від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ю.Коммодітіз" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємство "Радіовимірювач" про стягнення 1.854.633,09 грн, з яких: 1.472.293,49 грн заборгованості за договором про постачання природного газу № 12/21 від 22.12.21., 207.277,85 грн інфляційних втрат, 175.061,75 грн пені, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов цього Договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.22. відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 23.08.22.

22.08.22. відповідач подав до суду клопотання про відкладення підготовчого засідання, в якому також просить суд продовжити процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву.

23.08.22. суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засідання до 13.09.22.

Ухвалою від 25.08.22. відмовлено в задоволенні клопотання Державного підприємство "Радіовимірювач" від 22.08.22. про продовження процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву.

05.09.22. від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення дії в Україні правового режиму воєнного стану.

Зазначене клопотання обґрунтовано тим, що відповідач є державним підприємством оборонно-промислового комплексу, тож на нього з 25.08.22. поширюється мораторій на стягнення грошових коштів за судовими рішеннями відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Позивач проти задоволення вказаного клопотання заперечував, посилаючись на його необґрунтованість, та подав у підготовчому засіданні 13.09.22. відповідні письмові пояснення.

Так, абзацами 12, 13 пункту 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що:

- зупиняється у період дії воєнного стану вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень, боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, визначені в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних Сил України;

- дія заборони, встановленої абзацом дванадцятим цього пункту, не поширюється на рішення, стягувачами за якими є держава, органи Пенсійного фонду України, інші державні цільові фонди, суб`єкти, визначені в абзаці дванадцятому цього пункту, а також на рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення.

Отже, відповідач стверджував, що у зв`язку з неможливістю до закінчення дії в Україні правового режиму воєнного стану фактичне виконання рішення суду в даній справі буде неможливим, у зв`язку з чим у судовому засіданні слід оголосити перерву до закінчення його дії.

Судом встановлено, що означені норми Закону України "Про виконавче провадження" стосуються саме стадії виконання судового рішення, а не строків та порядку розгляду справ господарським судом, які, натомість, регулюються положеннями Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки положеннями ГПК України не встановлено особливих строків розгляду справи та підстав для відкладення судового засідання для підприємств оборонно-промислового комплексу, суд дійшов висновку про необґрунтованість зазначеного клопотання відповідача та відсутність підстав, відповідно до ст. ст. 183, 202 ГПК України, для відкладення підготовчого засідання до закінчення дії в Україні правового режиму воєнного стану.

З наведених підстав суд 13.09.22. без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про відмову в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи; та ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 27.09.22.

15.09.22. від позивача надійшли пояснення.

26.09.22. від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням директора Державного підприємство "Радіовимірювач" у відрядженні в м. Одесі та тимчасовою непрацездатністю представника адвоката Спиридонова О.В.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку в разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Судом встановлено, що вказане клопотання від відповідача підписано та подано через систему "Електронний суд" представником адвокатом Спиридоновим О.В., проте до нього не додано жодного доказу перебування цієї особи на лікарняному.

Відтак, суд не вбачає підстав для визнання поважними причин неявки представника відповідача в судове засідання, у зв`язку з чим протокольною ухвалою від 27.09.22. у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовлено.

Інших заяв чи клопотань від сторін до суду не надходило.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

У судовому засіданні 27.09.22. представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, та його неявка не перешкоджає розгляду справи відповідно до ст. 202 ГПК України.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

22.12.21. між позивачем (Постачальник) та відповідачем (Споживач) було укладено Договір постачання природного газу № 12/21, з відповідними додатковими угодами (далі Договір), за умовами п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язався поставити Споживачу в період з 01.01.22. по 31.01.22. природний газ (далі газ, код предмета закупівлі за ДК 021:20-6) у необхідних для Споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити Постачальнику ціну газу у розмірі, строку та порядку, що визначені умовами договору та Додаткової угоди.

Згідно з п. 3.1. Договору ціна за 1 000 (одну тисячу) кубічних метрів газу на окремий розрахунковий період (окремий місяць) без урахування небалансів формується відповідно до результатів конкурсу (аукціону) та фіксується у кожній окремій Додатковій угоді до Договору.

У пунктах 3.3. 3.4. наведено формулу розрахунку вартості газу, а пунктом 3.5. Договору передбачено, що ціна газопостачання кожного відповідного місяця розрахункового періоду фіксується у Додатковій угоді до цього Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору 50% вартості газу сплачується до 15 числа (включно) місяця поставки газу за замовлений обсяг на місяць, остаточний розрахунок проводиться до 20 числа (включно) місяця, наступного за місцем постачання газу (за фактом) за фактично спожитий обсяг за попередній місяць.

Згідно з п 4.4. Договору датою оплати вартості отриманого газу, відповідно до цього Договору є дата зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника.

Пунктом 5.2.1. Договору передбачено, що Споживач зобов`язується оплачувати Постачальнику ціну газу на умовах, передбачених Договором та Додатковими угодами.

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання його обома сторонами, вводиться в дію з дати укладення першої Додаткової угоди до Договору у відповідному розрахунковому періоді та діє в частині постачання газу протягом строку, вказаного в Додатковій угоді, але в будь-якому випадку до 31.12.22., а в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення (п. 10.1. Договору).

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

За своїм змістом та правовою природою Договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

24.12.21. між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду №1 до Договору, якою сторони погодили, що в розрахунковий період (01.01.22. 31.01.22.) ціна газу за 1000 кубічних метрів складає 50.990,83 грн без ПДВ, окрім того додатковий тариф на замовлену потужність на внутрішніх точках виходу з ГТС України, який відповідно до Постанови НКРЕКП від 21.12.19. №3013 (зі змінами) становить 136,58 грн без ПДВ. Загальна ціна за 1000 кубічних метрів газу для власних потреб складає 51.127,42 грн, крім того ПДВ 20% - 10.225,84 грн, разом за 1000 кубічних метрів газу на власні потреби 61.352,90 грн з ПДВ, але без урахування можливих небалансів газу.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

07.02.22. відповідач платіжним дорученням №93 сплатив позивачу 150 000,00 грн за природний газ по рахунку 12/21-0122 від 17.01.22.

11.02.22. позивач направив відповідачу акт приймання-передачі газу за січень 2022 року. відповідно до якого відповідач спожив 26,44200 тисяч метрів кубічних, загальною вартістю 1.657.066,20 грн з ПДВ.

Відповідач, отримавши вказаний акт, зауважень щодо нього не надав, проте підписаного примірника цього акта позивачу не повернув.

11.02.22. позивач направив відповідачу залишковий рахунок №12/21-0122ф від 11.02.22. на суму 1.507.066,20 грн, проте відповідач зазначену суму не сплатив, своїх зауважень щодо цього акту не надав.

31.05.22. позивач листом б/н надіслав на адресу відповідача претензію про сплату заборгованості в розмірі 1.507.066,20 грн, у якій просив зазначену суму в строк до 03.06.22.

Відповідач листом № 314 від 15.06.22. підтвердив наявність заборгованості, проте зазначив про наявність форс-мажорних обставин через військову агресію росії проти України, а також вказав про можливі розбіжності у розрахунках між сторонами.

19.06.22. сторони підписали Акт приймання-передачі природного газу коригуючий до акту від 31.01.22., відповідно до якого загальна вартість спожитого газу була відкоригована на 34.772,71 грн.

Відповідно до відкоригованого акту відповідачем було спожито 26,44200 тис м. кубічних природного газу, загальна вартість якого склала 1.622.093,38 грн.

Оскільки відповідач не сплатив суму заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 1.472.293,49 грн, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи представлені позивачем в обґрунтування викладених в позовній заяві обставин щодо поставки природного газу відповідачу докази, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов`язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Як відзначалось судом, жодних заперечень з приводу отримання природного газу відповідачем суду надано не було.

Отже, суд при розгляді справи приймає до уваги відсутність у відповідача, як Споживача за Договором, будь-яких заперечень та претензій щодо належного виконання Постачальником прийнятих зобов`язань з передання природного газу.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки природного газу в межах Договору у січні 2022 року здійснено належним чином.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Судом встановлено, що строк оплати вартості отриманого відповідачем природного газу в січні 2022 року є таким, є таким, що настав.

Відповідач відзиву на позовну заяву чи будь-яких заперечень по суті спору суду не надав, доводів і тверджень позивача у встановленому законом порядку не спростував.

За вказаних підстав заборгованість відповідача за Договором у розмірі 1.472.293,49 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 175.061,75 грн та інфляційні втрати в сумі 207.277,85 грн.

Відповідно до п. 6.2. Договору за порушення строків оплати, передбачених розділом 4 Договору, Споживач останній сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,1 відсотка від суми простроченого зобов`язання, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).

Частиною 1 ст. 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивачем нараховано пеню за прострочення оплати поставленого за Договором природного газу в період з 21.02.22. по 18.07.22. в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ГК України господарське зобов`язання припиняється неможливістю виконання у разі виникнення обставин, за які жодна з його сторін не відповідає, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 417 ГК України у період дії воєнного стану, введеного на території України або в окремих місцевостях, правовий режим господарської діяльності визначається на основі закону про оборону України, інших законодавчих актів щодо забезпечення обороноздатності держави та законодавства про режим воєнного стану.

Законом України від 15.03.22. "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.22.

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

При цьому Торгово-промислова палата України з метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП і підготовки пакету документів у період дії воєнного стану, на сайті Торгово-промислової палати України розміщено загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин, відповідно до якого ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години З30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Відтак ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

З огляду на наведене, суд встановив, що відповідачу за порушення строків оплати поставленого позивачем за Договором природного газу підлягає нарахуванню пеня за період 3 21.02.22. до 24.02.22., тобто за три дні. За розрахунком суду, сума пені в цей період складає 2.420,21 грн.

Такі самі періоди для нарахування також підлягають застосуванню відносно нарахувань за ст. 625 ЦК України.

При цьому Об`єднана палата Касаційного господарського суду у справі № 910/13071/19 сформулювала позицію щодо нарахування та сплати боржником інфляційних втрат за неповний місяць, відповідно до якої роз`яснено, що методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: - час прострочення у неповному місяці більше пів місяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; - час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

У зв`язку з наведеним, інфляційні втрати в зазначений період стягненню з відповідача не підлягають.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 1.472.293,49 грн основного боргу та 2.420,21 грн пені є доведеними, обґрунтованими, підтвердженими належними і допустимими доказами та не спростованими відповідачем у встановленому законом порядку, а відтак, підлягають задоволенню. У задоволенні решти позовних вимог належить відмовити з наведених вище підстав.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом було недоплачено судовий збір на суму 5.563,90 грн (1,5% від суми позову 1.854.633,09 грн =27.819,50 грн, натомість сплачено 22.255,60 грн), у зв`язку з чим зазначена сума підлягає стягненню з позивача в доход Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємство "Радіовимірювач" (02660, місто Київ, вулиця Колекторна, будинок 24/26; ідентифікаційний код 14308109) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.Коммодітіз" (01015, місто Київ, вул. Лейпцизька, будинок 3А; ідентифікаційний код 42601505) 1.472.293 (один мільйон чотириста сімдесят дві тисячі двісті дев`яносто три) грн 49 коп. заборгованості, 2.420 (дві тисячі чотириста двадцять) грн 21 коп. пені та 22.120 (двадцять дві тисячі сто двадцять) грн 71 коп. судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.Коммодітіз" (01015, місто Київ, вул. Лейпцизька, будинок 3А; ідентифікаційний код 42601505) в доход Державного бюджету України суму недоплаченого судового збору в розмірі 5.563 (п`ять тисяч п`ятсот шістдесят три) грн 90 коп.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повний текст рішення складено 29.09.22.

Суддя Т.М. Ващенко