ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"31" серпня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/3585/20

Господарський суд Одеської області у складі:

головуючий суддя Волков Р.В., суддя Бездоля Ю.С., суддя Д`яченко Т.Г.,

при секретарі судового засідання Чернюк С.В.,

розглянувши справу № 916/3585/20

за позовом Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, будинок 6, місто Київ, 03168, )

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Кучеренко Олександра Всеволодовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Концерн "Військторгсервіс" (вулиця Молодогвардійська, будинок 28-А, місто Київ, 03151, )

про усунення перешкод у користуванні майном;

представники сторін:
від позивача Дідух С.П.,

від відповідача Синько О.А.,

від третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача не з`явився,

В С Т А Н О В И В:
Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Кучеренко Олександра Всеволодовича, в якому просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди Міністерству оборони України у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця №3775, яке розміщене по вулиці Рожевій на території ТОВ "Промтоварний ринок" за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що 14.06.2016 між Міністерством оборони України та Концерном Військторгсервіс було укладено Договір доручення № 1, відповідно до умов якого (п. 1.1. Договору) Концерн Військторгсервіс уповноважений діяти від імені Міністерства, а саме: вчиняти юридичні дії пов`язані з укладанням, розірванням, припиненням договорів з фізичними та/або юридичними особами про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнеру (загальна кількість - 50 місць) на території ТОВ Промтоварний ринок по вулиці Рожевій, у тому числі з правом звернення до суду з позовами з питань пов`язаних з виконанням умов цього Договору.

06.03.2018 до вказаного Договору доручення було укладено Додаткову угоду № 1, якою встановлено мінімальний розмір плати за надання права платного користування торговельним місцем у розмірі 16 925,40 грн (з ПДВ) в місяць, визначено типові умови договору про надання права платного користування, та внесено ряд інших змін.

На виконання договору доручення від 14.06.2016 № 1, 01.09.2016 між Концерном Військторгсервіс в особі філії Одеське управління військової торгівлі та відповідачем був укладений договір № ВКС-1259 про надання права платного користування торговельним місцем для встановлення 20-футових контейнерів.

Згідно п. 1.1. Договору, відповідачу надавалось право платного користування торговельним місцем № 3775 на виділеній відкритій території, за адресою: Одеська обл., Овідіопольський район, смт. Авангард, територія ТОВ Промтоварний ринок, вул. Рожева.

З урахуванням внесених додатковою угодою змін до Договору доручення № 1 від 14.06.2016 щодо збільшення вартості користування торговельним місцем, листом від 29.03.2018 № 406/31 відповідача було повідомлено про зміну суттєвих умов та необхідність врегулювання договірних відносин. Крім того, зазначено, що у разі наявності у відповідача бажання використовувати торговельне місце, що перебуває у розпорядженні Міністерства оборони України, він може звернутися до Концерну Військторгсервіс в особі філії Одеське управління військової торгівлі із заявою про намір укласти Договір у новій редакції, за яким мінімальна вартість за користування торговельним місцем становитиме 16 925,40 грн (з ПДВ) в місяць, чого останнім зроблено не було.

Як вказав позивач, відповідач не вчинив дій щодо врегулювання договірних відносин з Міністерством оборони на запропонованих умовах.

Листом від 04.06.2018 № 747/27 відповідача було повідомлено про припинення Міністерством оборони України договору про надання права користування торговельним місцем в односторонньому порядку відповідно до п. 7.3. Також, листом від 22.06.2018 № 06/1302 відповідача було повторно повідомлено про припинення договору з 06.08.2018 та запропоновано, в разі наявності бажання, продовжувати договірні відносини, звернувшись до Філії із заявою про укладання договору.

Листом від 22.02.2019 року № 228/17 відповідача було повідомлено про закінчення терміну дії Договору від 01.09.2016 № ВКС-1259 31.05.2019 та не продовження з відповідачем договірних відносин.

Листом від 14.08.2019 року № 03/1423/1 відповідача було повідомлено про необхідність звільнення торговельного місця та контейнерів від речей.

Проте, як вказав позивач, відповіді зі сторони відповідача не отримано й перешкоди у користуванні не усунуто.

Водночас зазначив, що відповідач й надалі продовжує використовувати торговельне місце № 3775, незважаючи на те, що термін дії договору закінчився та жодних додаткових угод між Міністерством оборони України та відповідачем про продовження терміну дії договору укладено не було. Вказані обставини позбавляють Міністерство оборони України права вільно використовувати зазначене торгове місце та передавати його у користування з метою отримання коштів на рахунки спецфонду Міністерства оборони України.

Звернув увагу, що 09.07.2019 та 01.07.2020 року комісією у складі представників Міністерства оборони України та Концерну Військторгсервіс проведено огляд 50 торговельних місць по вул. Рожевій на території ТОВ Промтоварний ринок, у тому числі торговельного місця № 3775, під час якого встановлено, що на вказаному торговельному місці відповідачем здійснюється підприємницька діяльність.

Ухвалою від 18.12.2020 прийнято позовну заяву (вх.№3707/20 від 14.12.2020) до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/3585/20, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.01.2021, запропоновано відповідачу подати відзив на позов у строк до 05.01.2021. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Концерн "Військторгсервіс" (вулиця Молодогвардійська, будинок 28-А, місто Київ, 03151, ), якому запропоновано подати пояснення по суті спору у строк до 05.01.2021.

Протокольною ухвалою від 18.01.2021 відкладено підготовче засідання на 08.02.2021.

У підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 08.02.2022, представник відповідача надав до суду відзив (вх. № 3523/21), в якому просив відмовити у задоволенні позову, а також поновити процесуальний строк на подання відзиву.

У відзиві, посилаючись на приписи Господарського кодексу України, відповідач вказав, що договір оренди, у якому хоча б однією зі сторін є суб`єкт господарювання, не можна припинити в односторонньому порядку, а тільки за взаємною згодою сторін чи за рішенням суду. Підкреслив, що Договір не був припинений у серпні 2018 року й ФОП Кучеренко О.В. користувався торговим місцем правомірно.

Щодо твердження позивача про припинення дії Договору у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено відповідач вказав, що протягом одного місяця після закінчення строку Договору, тобто з 01 червня по 01 липня 2019 року від Міністерства оборони України та його уповноважених представників заяв про припинення або зміну умов Договору ФОП Кучеренку О.В. не надходило. Протягом місяця після закінчення строку Договору відповідач продовжував користуватися правом платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнеру № 3775, сплачував орендну плату, будь-яких письмових заперечень з цього приводу до нього не надходило.

Зазначив, що прийняття орендної плати, також свідчить про визнання дій відповідача зі сторони позивача та виконання Договору. Вказав, що жодних коштів позивач ФОП Кучеренку О.В. не повертав. 17.02.2020 року підприємці, від імені всіх хто орендує майнові права на торгові місця у МОУ звернулися до Департаменту фінансів МОУ з колективним запитом на отримання інформації з приводу спеціального реєстраційного рахунку МОУ, відкритого в Казначействі України (ЕАП), для перерахунку коштів, як плати за договором оренди у зв`язку з тим, що вони були змінені. Згідно відповіді на вказаний запит від 19.02.2020 року №0290/93(3)/63 вказано, що надається інформація щодо реквізитів Міністерства оборони України для перерахунку коштів для фізичних осіб-підприємців за право платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок». Це, на думку відповідача, додатково підтверджує те, що МОУ визнає та не заперечує чинності укладегого з відповідачем Договору.

Посилаючись на постанови Верховного Суду, відповідач зазначив, що правові позиції зводяться до того, що якщо наймач після закінчення договору найму продовжує використовувати майно, сплачує орендну плату, а від наймодавця не надійшло заперечень протягом місяця після закінчення строку договору найму, то вказаний договір в силу закону вважається продовженим на той самий строк, на якій він був укладений.

08.02.2021 Концерном «Військторгсервіс» надано до суду клопотання (вх. № 3522/21) про залучення до матеріалів справи доказів, а саме: копії реєстру відправлення поштової кореспонденції (листи вих. № 228/1-228/6 від 22.02.2019), копії опису вкладення до цінного листа № 786, копії накладної 786 АТ «Укрпошта», копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 786, копії експрес-накладної № 2885 ТОВ «Нова Пошта», скріншоту з сайту ТОВ «Нова Пошта».

Протокольною ухвалою від 08.02.2021 суд задовольнив клопотання представника відповідача про поновлення строку та залучив відзив на позовну заяву до матеріалів справи. Також, протокольною ухвалою від 08.02.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 24.02.2021.

18.02.2021 до суду надійшли письмові пояснення Концерну «Військторгсервіс» (вх. № 4673/21) щодо строків подання клопотання про залучення доказів від 03.02.2021.

19.02.2021 за вх. № 4762/21 до канцелярії суду надійшли письмові пояснення Концерну «Військторгсервіс» щодо необхідності його залучення до участі у даній справі.

24.02.2021 представником позивача надано до суду відповідь на відзив (вх. № 5295/21), де позивач в черговий раз звернув увагу на припинення дії Договору у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено. Вважає необґрунтованою позицію відповідача про те, що заперечення наймодавця щодо продовження строку дії договору мають бути подані саме протягом одного місяця після закінчення строку дії договору, а не раніше.

Протокольною ухвалою від 24.02.2021 відкладено підготовче судове засідання на 04.03.2021.

04.03.2021 до суду надійшло клопотання Концерну "Військторгсервіс" (вх. № 6097/21) про відкладення розгляду справи.

Судове засідання, призначене на 04.03.2021, не відбулося у зв`язку з анонімним повідомленням про замінування адміністративної будівлі суду.

11.03.2021 за вх. № 6684/21 від представника відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. Серед раніше заявлених доводів, представник звернув увагу суду, що позивач не являється власником орендованого майна, а тому не може звертатися до суду з негаторним позовом. Вказав, що позивач не надав жодних доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем перешкод у користуванні спірним торговим місцем.

Ухвалою від 11.03.2021 повідомлено сторін про те, що підготовче судове засідання призначено на 22.03.2021.

22.03.2021 представником позивача подано клопотання (вх. № 7846/21) про долучення до матеріалів справи листа ТОВ «Промтоварний ринок» № 240 від 14.03.2017.

Ухвалою від 22.03.2021 залишено без задоволення клопотання (вх. № 4673/21 від 18.02.2021р.) Концерну "Військторгсервіс" про визнання поважними причин неподання Концерном "Військторгсервіс" клопотання про залучення доказів у строк до 05.01.2021р.

Протокольною ухвалою від 22.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 29.03.2021.

29.03.2021 до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи доказів, які свідчать про відсутність наміру позивача стосовно продовження дії Договору, а саме: копії листа № 166 від 26.03.2021, копії опису вкладення до цінного листа № 786, копії накладної 786 АТ «Укрпошта», копії повідомлення про вручення поштового відправлення 786, копії експрес-накладної № 2885 ТОВ «Нова Пошта», скріншоту з сайту ТОВ «Нова Пошта».

Протокольною ухвалою від 29.03.2021 розгляд справи відкладено на 14.04.2021.

14.04.2021 представником позивача до суду надано клопотання (вх. № 10356/21) про встановлення позивачу додаткового строку для подання доказів, в якому представник звернув увагу, що на час подання позову позивач не був обізнаний про наявність у Концерну «Військторгсервіс» доказів, на підставі яких судом можуть бути встановлені обставини, які мають значення для справи. Дізнавшись у судовому засіданні 22.03.2021 про наявність у третьої особи таких доказів, представником позивача 26.03.2021 витребувано оригінали доказів надсилання повідомлення від 22.02.2019 про неналежне виконання умов Договору та про відмову від продовження дії Договору. Представник позивача зазначає, що вказані докази не були і не могли бути поданими Міністерством у визначений законом строк з поважних причин.

Ухвалою від 14.04.2021 призначено справу до колегіального розгляду.

Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 14.04.2021 для розгляду справи було визначено наступний склад судової колегії: головуючий суддя Волков Р.В., судді Бездоля Ю.С. та Д`яченко Т.Г.

Ухвалою від 20.04.2021 прийнято справу № 916/3585/20 до колегіального розгляду у складі суддів: головуючий суддя Волков Р.В., суддя Бездоля Ю.С., суддя Д`яченко Т.Г., справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, колегіальний розгляд справи призначено на 13.05.2021.

Судове засідання, призначене на 13.05.2021, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Бездолі Ю.С. на лікарняному.

18.05.2021 до суду надійшло клопотання представника відповідача (вх. № 13475/21) про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду у касаційному порядку справи № 903/1030/19.

Як вказав представник відповідача, однією з підстав, на яких базуються його доводи є те, що Договір є пролонгованим, у зв`язку з відсутністю заперечень, висунутих орендодавцем протягом одного місяця після закінчення строку дії вказаного договору, з приводу чого заперечує позивач, але на що звертає увагу Верховний Суд в ухвалі від 14.01.2021р., зазначаючи, що законодавець встановив різні строки заперечення орендодавця проти існування подальших договірних відносин. У випадку поновлення договору таке заперечення має бути висунуте орендодавцем протягом одного місяця після закінчення строку дії договору оренди землі, натомість переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк припиняється у разі заперечень орендодавця, про що він має повідомити орендарю ще під час дії договору, до закінчення строку останнього. Так, відповідач вважає, що правовідносини у справах №916/39/21 та №903/1030/19 є подібними.

Ухвалою від 09.06.2021 заяву представника відповідача про зупинення провадження у справі задоволено та зупинено провадження у справі № 916/3585/20 до закінчення перегляду справи № 903/1030/19 у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду, зобов`язано сторін повідомити суд про результати розгляду справи № 903/1030/19 для поновлення провадження у справі.

Ухвалою від 21.12.2021 поновлено провадження у справі з 18.01.2022 та призначено підготовче судове засідання на 18.01.2022.

18.01.2022 представником відповідача до суду надано клопотання (вх. № 1413/22) про витребування у Концерну «Військторгсервіс» оригіналу листа від 22.02.2019 № 228/17, наданого ним до справи, який за його посиланням направлявся відповідачу засобом поштового зв`язку АТ «Укрпошта» та засобом поштового зв`язку ТОВ «Нова Пошта».

Ухвалою від 18.01.2022 задоволено клопотання відповідача та витребувано у Концерну "Військторгсервіс" оригінал листа від 22.02.2019 №228/17, наданого ним до справи, який за його посиланням направлявся ФОП Кучеренку О.В. засобом поштового зв`язку АТ «Укрпошта» та засобом поштового зв`язку ТОВ «Нова Пошта».

Протокольною ухвалою від 18.01.2022 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче судове засідання на 22.02.2022.

31.01.2022 до суду надійшли пояснення Концерну «Військторгсервіс» щодо клопотання відповідача про витребування доказів, де було зазначено, що надати оригінал витребуваного листа є неможливим, так як останній був направлений відповідачу та отриманий ним, а у Концерну залишилася копія документа з оригіналами доказів направлення вказаного листа, серед яких опис вкладення, де зазначено, що направлявся саме оригінал листа від 22.02.2019 № 228/17.

22.02.2022 представником відповідача надано до суду клопотання (вх. № 4987/22) про призначення експертизи та пояснення (вх. № 4986/22) відносно ненадання оригіналу витребуваного письмового доказу.

У клопотанні про призначення експертизи представник відповідача заявив, що підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення відповідачу не належить та лист № 228/17 від 22.02.2019 він не отримував. Просив призначити у справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставити питання: чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу з двома трек-номерами 786, 748, дата подання 25.02.2019 в графі «розписка в одержанні» ОСОБА_1 чи іншою особою? Також просив зобов`язати Концерн «Військторгсервіс» надати для проведення експертизи оригінал рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу з двома трек-номерами 786, 748, дата подання 25.02.2019.

Крім того, у поясненнях (від 22.02.2022) представник відповідача звернув увагу, що оригінал витребуваного доказу листа від 22.02.2019 №228/17 до матеріалів справи не надано й поставив під сумнів відповідність наданої копії листа його оригіналу, зазначив, що такий доказ не повинен братися судом до уваги.

22.02.2022 представником позивача надано до суду письмові пояснення (вх. № 4985/22), де зазначено позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18.03.2021 по справі № 911/3142/19, стосовно достатності направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу для розцінювання такого повідомлення як належного, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Протокольною ухвалою від 22.02.2022 залучено до матеріалів справи документи, надані позивачем 29.03.2021. Крім того, протокольною ухвалою від 22.02.2022 оголошено перерву у судовому засіданні до 28.02.2022.

Рішенням зборів суддів від 24.02.2022 з метою забезпечення безпеки працівників Господарського суду Одеської області та відвідувачів, зокрема, рекомендовано з 24 лютого 2022 року, як тимчасовий захід, зняти з розгляду призначені справи, окрім невідкладних; продовжити роботу Господарського суду Одеської області у відповідності до ст.ст. 10, 12-2 Закону України Про правовий режим воєнного стану.

У зв`язку з вказаними обставинами, судове засідання, яке було призначено на 28.02.2022, не відбулося.

Ухвалою від 23.05.2022 повідомлено сторін про те, що підготовче судове засідання відбудеться 27.06.2022.

27.06.2022 на електронну пошту суду надійшло клопотання представника відповідача (вх. № 11485/22) про відкладення розгляду справи

Протокольною ухвалою від 27.06.2022 відкладено підготовче судове засідання на 01.08.2022.

Протокольною ухвалою від 01.08.2022 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи. Мотивом для відмови у задоволенні клопотання стало те, що у матеріалах справи відсутній оригінал документа, щодо якого відповідач просить провести експертне дослідження, у зв`язку з чим призначення почеркознавчої експертизи було розцінено судом недоцільним.

Крім того, протокольною ухвалою від 01.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 15.08.2022.

15.08.2022 до суду надійшла заява представника відповідача (вх. № 16283/22), в якій повідомлено про те, що відповідачем будуть надані до суду докази, а саме відповіді АТ «Укрпошта» та ТОВ «Нова пошта» на адвокатські запити представника відповідача.

Протокольною ухвалою від 15.08.2022 розгляд справи відкладено на 31.08.2022.

31.08.2022 представником відповідача було надано до суду наступні клопотання:

- вх. № 17980/22 про приєднання доказів, а саме: відповідей на адвокатський запит з АТ «Укрпошта» та ТОВ «Нова пошта»;

- вх. № 18037/22 про поновлення відповідачу процесуального строку для подання клопотання про призначення почеркознавчої експертизи;

- вх. № 18038/22 про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.

У клопотаннях про призначення експертизи та про поновлення процесуального строку представник відповідача звернув увагу, що у судовому засіданні 15.08.2022 представник позивача повідомив про наявність оригіналів документів, стосовно яких відповідачем раніше було заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. У зв`язку з тим, що у судовому засіданні 01.08.2022 протокольною ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотання про призначення експертизи саме з підстав відсутності вказаних оригіналів документів, а на даний час такі оригінали наявні у позивача, відповідач просив призначити у справі судову почеркознавчу експертизу та поновити процесуальний строк на подачу клопотання про призначення експертизи. На вирішення експерта просив поставити наступне питання: чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу з двома трек-номерами 786, 748, дата подання 25.02.2019 в графі «розписка в одержанні» ОСОБА_1 чи іншою особою?

Протокольною ухвалою від 31.08.2022 поновлено відповідачу процесуальний строк на подачу клопотання про призначення експертизи та відмовлено у задоволенні клопотання про призначення експертизи.

Мотивом для відмови стало те, що рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу з двома трек-номерами 786, 748 (дата подання 25.02.2019) не розглядається судом виключно як доказ фактичного вручення вказаного відправлення безпосередньо ОСОБА_1 . Крім того, вказане питання вже розглядалося судом у судовому засіданні 01.08.2022.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 указав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачав доцільності проведення судової почеркознавчої експертизи та відмовив у задоволенні вказаного клопотання.

31.08.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступне.
Рішенням господарського суду Одеської області від 12.06.2017р. у справі № 916/856/17, що набрало законної сили, було встановлено наступні обставини: 21.02.2000р. між Міністерством оборони України, Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області та товариством з обмеженою відповідальністю „Промтоварний ринок" було укладено договір №181/9-83р, відповідно до п. п. 1.1, 5.1 якого Міністерство оборони України дає згоду на вилучення земельної ділянки площею 4,33 га (з розміщеним на ній асфальтованим майданчиком площею 1,2 га, вартість понесених затрат по його обладнанню становить 264 661 гривень), що розташована на території військового містечка № НОМЕР_2 Одеського гарнізону, військова частина НОМЕР_3 , та передає вказану земельну ділянку (з розміщеним на ній асфальтованим майданчиком площею 1,2 га) Авангардівській селищній раді Овідіопольського району Одеської області. Міністерство має право протягом 99 років з дня підписання цього договору безкоштовного користування на власній розсуд 50 місцями під 20-футові контейнери, що розміщені на території Ринку по вул. Рожевій, та розташованими на даних місцях контейнерами, а Ринок визнає вказане право та зобов`язується безкоштовно здійснювати охорону, загальне освітлення, прибирання території, забезпечити вільний доступ до вказаних контейнерів.

25.04.2000 Міністерством оборони України, Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області та ТОВ Промтоварний ринок підписано акт прийому-передачі земельної ділянки з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком, розташованої на території військової частини НОМЕР_3 в Одеському гарнізоні на сьомому кілометрі Овідіопольського шляху.

Листом №240 від 14.03.2017 ТОВ Промтоварний ринок повідомило філію „Одеське управління військової торгівлі Концерну „Військторгсервіс, що на виконання умов пункту 5.1 договору №181/9-83р від 21.02.2000 Міністерству оборони України виділені в безкоштовне користування на власний розсуд терміном на 99 років з моменту укладення вищезазначеного договору 50 місць під розміщення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок по вулиці Рожевій (територія Контейнерної площадки №2 Торговельного комплексу №1), а саме: торговельні місця за №№3748, 3750-3761, 3773-3785, 4951-4959, 4961-4965, 4968-4974, 4980-4982.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

За змістом наведеної процесуальної норми, неодмінною умовою її застосування є участь тих самих осіб або особи, щодо якої встановлено ці обставини, як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні обставини, що мають значення для справи, що розглядається.

Вищевказані обставини встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, у справі де брали участь Міністерство оборони України та Концерн „Військторгсервіс в особі філії „Одеське управління військової торгівлі, які беруть участь і у даній справі, а тому вони не повинні доводитися знову у даній справі.

Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Тобто, титульним володільцем 50 місць під 20-футові контейнери, що розміщені на території ТОВ ,,Промтоварний ринок по вул. Рожевій, та розташованих на даних місцях контейнерів, у тому числі, торговельного місця № 3775, є саме позивач.

Одночасно, суд звертає увагу на положення ст. 204 Цивільного кодексу України , якою встановлено презумпцію правомірності правочину, а саме - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У матеріалах справи відсутності докази недійсності Договору № 181/9-83р від 21.02.2000, який укладено між Міністерством оборони України, Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області та ТОВ «Промтоварний ринок».

Отже, суд критично відноситься до аргументів відповідача стосовно відсутності у позивача права на звернення до суду з негаторним позовом про усунення перешкод у користуванні майном.

14 червня 2016 р. між Міністерством оборони України та Концерном Військторгсервіс укладено договір доручення № 1, відповідно до п. 1.1 якого (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою № 1 від 06.03.2018) Концерн Військторгсервіс уповноважений діяти від імені Міністерства, а саме: вчиняти юридичні дії пов`язані з укладанням, розірванням, припиненням договорів з фізичними та/або юридичними особами про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнеру (загальна кількість - 50 місць) на території ТОВ Промтоварний ринок по вулиці Рожевій, у тому числі з правом звернення до суду з позовами з питань пов`язаних з виконанням умов цього договору.

За приписами ст.1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Згідно ст.1003 цього ж Кодексу у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

01.08.2016р. між Міністерством оборони України, від імені якого діяв Концерн Військторгсервіс відповідно до договору доручення № 1 від 14.06.2016р., в особі начальника філії Одеське управління військової торгівлі Короля Сергія Миколайовича, який діяв на підставі Положення та довіреності № 92/1 від 01.07.2016р. та ФОП Кучеренком О.В. був укладений Договір № ВКС-1259 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів, згідно п.1.1. якого Міністерство оборони України надає ФОП Кучеренку О.В. право платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнеру на спеціально визначеній для цієї мети відритій території, а ФОП Кучеренко О.В. зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги по розміщенню майна згідно з умовами цього Договору. Для встановлення майна Міністерство оборони України виділяє відкриту територію, яка розташована за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, смт. Авангард, територія ТОВ Промтоварний ринок, вул. Рожева, торгове місце № 3775 згідно з планом розташування, який є невід`ємною частиною Договору (додаток №1) ( п.1.2 Договору).

За приписами ст.177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Як вже зазначалося вище, предметом Договору № ВКС-1259 від 01.08.2016р. є надання права платного користування місцем (№ 3775) для встановлення 20-футових контейнерів.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами ст.628 цього Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

При цьому, як зазначено у ч. 1 ст.627 Цивільного кодексу України , відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В правовому полі передача прав користування майном може здійснюватись за договором оренди (ст. 760 Цивільного кодексу України та § 5 гл. 30 Господарського кодексу України).

З пояснень сторін та змісту Договору № ВКС-1259 від 01.08.2016р. вбачається що правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем є орендними.

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Частиною 4 ст. 284 Господарського кодексу України передбачено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно з п. 7.1 Договору сторони домовилися, що Договір набуває чинності з 01.08.2016р. і діє до 31.05.2019р. включно. Згідно п.7.3 Договору його дія припиняється у випадках: закінчення терміну, на який він був укладений; за ініціативою однієї із сторін. Сторона, яка виступає з ініціативою щодо припинення договору повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці.

Строк дії Договору №ВКС-1259 від 01.08.2016 з 01.08.2016р. по 31.05.2019р. включно було також встановлено і рішенням Господарського суду Одеської області від 04.07.2019 у справі № 916/1676/18 за позовом Міністерства оборони України до Фізичної особи-підприємця Кучеренко Олександра Всеволодовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" про усунення перешкод у користуванні майном, яке набрало законної сили 06.08.2019.

За приписами ч.2, ч.4 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За умовами п.2.4.7 Договору ФОП Кучеренко О.В. зобов`язався при припиненні дії Договору або його розірванні звільнити виділену територію від майна, розміщеного на ній.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Отже, враховуючи положення законодавства та прийняті на себе за умовами Договору зобов`язання, ФОП Кучеренко О.В. мав після спливу терміну Договору № ВКС-1259 від 01.08.2016 негайно звільнити торгове місце № 3775 від свого майна.

Слід зауважити, що матеріали справи не містять будь-якої додаткової угоди до Договору № ВКС -1259 від 01.08.2016 щодо продовження строку дії цього Договору, іншого Договору щодо права користування відповідачем торговим місцем № 3775.

Посилання відповідача на положення ч.4 ст.284 Господарського кодексу України та ст.764 Цивільного кодексу України щодо автоматичного поновлення договору на строк, який був раніше встановлений договором якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця після закінчення строку дії договору, у даному випадку, на думку суду, є безпідставними, адже, умови Договору № ВКС-1259 від 01.08.2016 не передбачають можливості автоматичного продовження цього Договору. Навпаки, згідно п.6.1 Договору всі зміни та доповнення до цього Договору повинні бути оформлені письмово в двосторонньому порядку.

Крім того, як підтверджено матеріалами справи, філією Одеське управління військової торгівлі Концерну Військторгсервіс на адресу ФОП Кучеренка О.В. направлено лист-повідомлення за вих. №228/17 від 22.02.2019 про закінчення терміну дії Договору №ВКС-1259 від 01.08.2016 та відсутність наміру Міністерства оборони України на продовження договірних відносин щодо надання ФОП Кучеренку О.В. права платного користування торгівельним місцем, а також про необхідність звільнення торговельного місця № 3775 від свого майна.

Доказами надіслання вказаного листа №228/17 від 22.02.2019 є наявні у справі копії: опису вкладення до цінного листа № 786, накладної № 786 АТ «Укрпошта», рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 786, які у своїй сукупності свідчать про те, що позивач належним чином довів обставину направлення відповідачу вищевказаного повідомлення про припинення дії Договору та відсутність наміру у позивача продовжувати правовідносини з відповідачем.

Твердження відповідача щодо не отримання вказаного листа № 228/17 від 22.02.2019 судом не приймаються до уваги, так як, отримання/неотримання відповідачем цього повідомлення за адресою його місцезнаходження залежить виключно від волі останнього і не може бути підставою вважати, що позивач як орендодавець не вчинив у встановлений строк дій, визначених чинним законодавством, направлених на повідомлення відповідача про відсутність в орендодавця наміру на продовження договору.

Наведена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.02.2020 у справі № 916/1256/19.

Також, слід зазначити, що законодавством не встановлено конкретної форми заяви про припинення договору оренди, така вимога може бути викладена однією із сторін у листі, телеграмі, факсограмі тощо. Істотне значення у такому випадку має факт направлення відповідного повідомлення в межах певного строку, а також зміст самого повідомлення, оскільки воно обов`язково має бути спрямоване на припинення або зміну умов договору оренди, як відповідна форма вираження волевиявлення орендодавця.

Такий висновок наведений у постановах Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 906/742/18, № 906/743/18, № 906/746/18, від 16.07.2019 у справі № 906/744/18, від 03.08.2019 у справі № 916/707/18, від 21.10.2019 № 902/862/15, від 22.10.2019 у справі №910/3705/19, від 03.06.2020р. в справі № 916/1666/18.

Разом із тим, з огляду на положення законодавства, яке регулює спірні правовідносини, сторони не обмежені в праві заявити про припинення або зміну договору як протягом одного місяця після закінчення договору, так і протягом всього строку дії такого договору.

Також, господарським судом не приймаються до уваги твердження відповідача про продовження дії договору № ВКС-1259 від 01.08.2016р. у зв`язку із подальшою сплатою ним орендних платежів, адже така оплата не є безумовною підставою для продовження дії договору оренди, такі дії слід враховувати у сукупності з іншими діями сторін (наведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02.07.2019р. у справі № 906/742/18, № 906/743/18, № 906/746/18, від 16.07.2019р. у справі № 906/744/18, від 13.08.2019р. у справі № 906/740/18). Натомість матеріали справи не містять належних доказів на вчинення сторонами договору дій, направлених на його пролонгацію.

Таким чином, з огляду на те, що матеріалами справи підтверджується обставина, що Філією Одеське управління військової торгівлі Концерну Військторгсервіс відповідно до вимог законодавства та положень договору своєчасно та належним чином повідомлено відповідача про відмову від продовження дії спірного договору № ВКС-1259 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів, господарський суд приходить до висновку, що укладений 01.08.2016 року між Міністерством оборони України, від імені якого діяв Концерн Військторгсервіс, та ФОП Кучеренком О.В. договір № ВКС-1259 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів не був пролонгований автоматично після 31.05.2019 р., а тому дія договору припинилась внаслідок закінчення терміну, на який його було укладено.

Отже, після 31.05.2019 у ФОП Кучеренка О.В. відсутні будь-які підстави для користування торговим місцем № 3775 та відповідно до положень Договору у нього виникло зобов`язання звільнити виділену територію від майна, розміщеного на ній.

Крім того, суд констатує, що навіть з урахуванням доводів представника відповідача про автоматичну пролонгацію Договору на той самий строк, станом на час розгляду даної справи Договір так чи інакше припинив свою дію.

Варто також звернути увагу, що Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 та Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 застосовано "доктрину заборони суперечливої поведінки" та зазначено: "по суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності.

Наприклад, у статті 1.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Так, у діях відповідача суд вбачає суперечливу поведінку, яка полягає в тому, що він наполягає на пролонгації Договору ВКС-1259 від 01.08.2016 й водночас заявляє, що до справи не надано доказів вчинення ним перешкод позивачу у користуванні спірним торговельним місцем, яке за умовами Договору було надано відповідачу саме для здійснення ним торговельної діяльності.

Разом з тим, Актом огляду торговельного місця № 3775 від 09.07.2019 робочою групою позивача було встановлено, що 20-футові контейнери знаходяться на вказаному місці, на момент огляду зачинені. Також, Актом огляду від 01.07.2020 робоча група позивача встановила, що торговельне місце № 3775 фактично використовується реалізатором Балтян Н.М., що користується ним на підставі трудового договору з ОСОБА_1 та здійснює від імені останнього торговельну діяльність.

17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким, зокрема, змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів" на відміну від "достатності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене та здійснивши ґрунтовний аналіз матеріалів справи, суд вважає встановленим факт зайняття відповідачем торгівельного місця № 3775.

За положеннями ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частина перша ст. 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом усунення перешкод у здійсненні ним прав користування суд зазначає наступне.

Завдяки негаторному позову, який у даному випадку заявлений позивачем, захищаються його права щодо користування та розпорядження своїм майном. Вимога відповідно до цього позову полягає в усуненні перешкод, які заважають позивачу як титульному володільцю здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження спірним майном торговельним місцем № 3775.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Крім того, негаторний позов має на меті усунення тривалих порушень зазначених повноважень власника, а не тих, що мали місце в минулому, що обумовлює непоширення на вимоги за негаторним позовом строків позовної давності.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Якщо ж на час подання позову порушення припинилися, то й відпадає підстава для пред`явлення негаторного позову. Власник має право у даному випадку вимагати лише відшкодування збитків або застосувати інший спосіб захисту свого права. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17 (провадження № 12-26гс19) та у постановах Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 914/1623/17, від 26.05.2020 у справі № 906/656/19 та від 03.06.2020 у справі № 916/1666/18.

Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Вказаний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29.03.2018 р. у справі № 918/317/17.

Таким чином, право на негаторний позов має лише власник або титульний володілець речі, права та законні інтереси якого можуть бути порушені або не визнаються іншою особою (особами), які перешкоджають у здійсненні власником або титульним володільцем законного права власності в контексті розпорядження та користування річчю. Вказаний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 р. у справі № 922/3408/15.

Згідно висновку Верховного Суду щодо застосування норм права, викладеного у постанові від 23.10.2018 р. по справі № 914/2728/17, положення ст. 391 Цивільного кодексу України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного із позивачем договору.

Як вже було встановлено судом, позивач є титульним володільцем торговельного місця № 3775 по вул. Рожевій на території ТОВ «Промтоварний ринок».

Враховуючи, що Договір № ВКС-1259 від 01.08.2016 р. припинив свою дію 31.05.2019 у зв`язку з закінченням терміну, на який він був укладений, а інших доказів наявності правових підстав використання спірного майна відповідачем до суду не надано, господарський суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що відповідачем вказане майно використовується за відсутності будь-яких правових підстав, що в свою чергу є підставою для застосування правової конструкції, передбаченої ст.391 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Міністерства оборони України відповідають фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства, є обґрунтованими та доведеними, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Щодо оригіналу листа від 22.02.2019 №228/17, який представник відповідача просив витребувати у Концерну «Військторгсервіс».
Ухвалою від 18.01.2022 задоволено клопотання відповідача та витребувано у Концерну "Військторгсервіс" оригінал листа від 22.02.2019 №228/17, наданого ним до справи, який за його посиланням направлявся ФОП Кучеренку О.В. засобом поштового зв`язку АТ «Укрпошта» та засобом поштового зв`язку ТОВ «Нова Пошта».

31.01.2022 від Концерну «Військторгсервіс» надійшли пояснення щодо неможливості надати оригінал витребуваного листа, так як останній був направлений відповідачу та отриманий ним, а у Концерну залишилася копія документа з оригіналами доказів направлення вказаного листа, серед яких опис вкладення, де зазначено, що направлявся саме оригінал листа від 22.02.2019 № 228/17.

Суд враховує доводи Концерну «Військторгсервіс» стосовно надіслання відповідачу саме оригіналу листа від 22.02.2019 №228/17, про що свідчить наявний у матеріалах справи опис вкладення (Т. 1, а.с. 199). Інакшого відповідачем не доведено. У той же час у матеріалах справи відсутні докази повернення вказаного листа Концерну «Військторгсервіс».

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Згідно зі ст.73 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи задоволення позовних вимог, керуючись ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-80, 86, 123, 124, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
1. Позов Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, будинок 6, місто Київ, 03168, ) до Фізичної особи-підприємця Кучеренко Олександра Всеволодовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Концерн "Військторгсервіс" (вулиця Молодогвардійська, будинок 28-А, місто Київ, 03151, ), про усунення перешкод у користуванні майном задовольнити.

2. Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Кучеренка Олександра Всеволодовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) усунути перешкоди Міністерству оборони України (проспект Повітрофлотський, будинок 6, місто Київ, 03168, ) у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця № 3775, яке розміщене по вулиці Рожевій на території ТОВ "Промтоварний ринок" за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кучеренка Олександра Всеволодовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, будинок 6, місто Київ, 03168, ) 2102,00 грн витрат зі сплати судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 31 серпня 2022 р. Повний текст рішення складено та підписано 28 вересня 2022 р. у зв`язку з перебуванням судді Волкова Р.В. на лікарняному з 12 вересня 2022 р. по 21 вересня 2022 р. та у відпустці з 14 вересня 2022 р. по 27 вересня 2022 р.

Головуючий суддя Р.В. Волков

Суддя Ю.С. Бездоля

Суддя Т.Г. Д`яченко