ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2022 р. Справа№ 910/18618/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Владимиренко С.В.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Заборовська А.О.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 26.09.2022,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2018

у справі №910/18618/17 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" (правонаступник Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк")

до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 1) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; 2) Національного банку України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1

про стягнення 215 750 530, 55 грн.

та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" (правонаступник Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк")

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; 2) Національного банку України

про стягнення збитків у розмірі 49 366 956,50 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

24.10.2017 Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії №ВКЛ-2022390/1 від 30.09.2013 та додатковими договорами до нього на загальну суму 215 750 530,55 грн., яка складається з суми трьох процентів річних від суми простроченого кредиту у період з 08.06.2015 по 03.08.2017 в розмірі 9 702 739,73 грн.; суми заборгованості за простроченими процентами у період з 08.06.2015 по 03.08.2017 в розмірі 77 647 468,01 грн.; суми пені за несвоєчасне повернення процентів за кредитом у період з 11.08.2016 по 18.10.2017 в розмірі 3 443 600,13 грн.; суми трьох процентів річних від суми прострочених процентів за кредитом у період з 11.08.2016 по 18.10.2017 в розмірі 3 167 407,60 грн.; суми штрафу у період з 11.11.2016 по 11.10.2017 в розмірі 18 000 000,00 грн.; суми інфляційних витрат за простроченим основним боргом у період з 01.01.2015 по 31.07.2017 в розмірі 86 100 000,00 грн.; суми інфляційних витрат за простроченими процентами у період з 01.02.2015 по 30.09.2017 в розмірі 17 689 315,08 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в порушення ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 3 договору кредитної лінії №ВКЛ-2022390/1 від 30.09.2013 відповідач належним чином не виконав договірні зобов`язання з повернення позивачу кредитних коштів зі сплатою процентів та комісій у терміни, встановлені договором.

Також, для спільного розгляду з первісним позовом був прийнятий зустрічний позов ПАТ "Укргазвидобування" до ПАТ "Дельта Банк" про стягнення збитків у розмірі 49 366 956,50 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 у справі №910/18618/17 у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено у повному обсязі.

Щодо первісного позову суд першої інстанції дійшов такого висновку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.12.2015 у справі № 826/18862/15 визнано протиправним та скасовано рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В., яке оформлено протоколом №1 комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями від 29.04.2015 про визнання нікчемними договорів поруки, а тому зобов`язання відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом припинені внаслідок їх належного та повного виконання поручителями за договорами поруки, які у встановленому законом порядку не визнані недійсними і рішення щодо визнання яких нікчемними було скасовано в судовому порядку.

Щодо зустрічного позову суд першої дійшов до висновку про недоведеності факту порушення відповідачем за зустрічним позовом зобов`язання за укладеним сторонами у справі договором кредитної лінії, а також не наданням доказів спричинення збитків у заявленому розмірі та не доведенням вини банку у спричиненні збитків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулося з апеляційною скаргою, у якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову та винести постанову, якою задовольнити первісний позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказував на те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/14423/15, яке набрало законної сили, встановлено факт неналежного виконання позичальником умов договору кредитної лінії №ВКЛ-2022390/1 від 30.09.2013, а тому наявність заборгованості за кредитним договором позичальником не заперечена та не підлягає повторному доведенню у даному спорі. При цьому, у зв`язку з тривалим невиконанням позичальником вищевказаного рішення суду заборгованість за кредитним договором станом на 19.10.2017 складає в сумі 215 750 530,55 грн. і позичальником в добровільному порядку не сплачена. Також, зазначив про те, що відмовляючи у задоволенні первісних вимог, судом першої інстанції не було взято до уваги нікчемність договорів поруки укладених 28.11.2014 між АТ "Дельта Банк" та фізичними особами - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та застосування 14.05.2015 банком наслідків нікчемності правочинів, а саме повернення поручителям сплачених ними грошових коштів за позичальника, що встановлено у рішенні Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/14423/15.

Хід розгляду справи.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 у справі №910/18618/19 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" залишено без задоволення; апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задоволено; рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та прийнято нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задоволено; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" 9 702 739,73 грн. 3% річних від суми простроченого кредиту, 77 647 468,01 грн. заборгованості за простроченими процентами, 3 443 600,13 грн. пені за несвоєчасне повернення процентів за кредитом, 3 167 407,60 грн. 3% річних від суми прострочених процентів, 18 000 000,00 грн. штрафу, 86 100 000,00 грн. інфляційних витрат за простроченим основним боргом, 17 689 315,08 грн. інфляційних витрат за простроченими процентами, 240 000,00 грн. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 13.05.2019 скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 у справі №910/18618/17 в частині задоволення первісних позовних вимог. У цій частині справу передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду. В решті постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 залишено без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2020 у справі №910/18618/17 замінено позивача за первісним позовом Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" в частині стягнення заборгованості за первісним позовом в сумі 215 750 530,55 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 у справі №910/18618/17 задоволено; рішення скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та прийнято нове рішення в цій частині; задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" (правонаступник Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"); присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" (правонаступник Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" 9 702 739,73 грн. 3% річних від суми простроченого кредиту, 77 647 468,01 грн. заборгованості за простроченими процентами, 3 443 600,13 грн. пені за несвоєчасне повернення процентів за кредитом, 3 167 407,60 грн. 3% річних від суми прострочених процентів, 18 000 000,00 грн. штрафу, 86 100 000,00 грн. інфляційних витрат за простроченим основним боргом, 17 689 315,08 грн. інфляційних витрат за простроченими процентами. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 у справі №910/18618/17 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 02.07.2020 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 у справі №910/18618/17 скасовано, справу передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Короткий зміст мотивів направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду приймаючи постанову у даній справі від 02.07.2020 про направлення справи №910/18618/17 на новий розгляд, зокрема, зауважив про те, що судами не встановлена наявність умов Кредитного договору, які би передбачали наслідки протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання, а відтак до спірних правовідносин повинні застосовуватися положення статті 625 Цивільного кодексу України.

Тому, Верховний Суд вважає передчасним висновок апеляційного господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" (правонаступник ПАТ "Дельта Банк") в частині стягнення з ПАТ "Укргазвидобування" на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" (правонаступника ПАТ "Дельта Банк") 77 647 468,01 грн. заборгованості за простроченими процентами, 3 443 600,13 грн. пені за несвоєчасне повернення процентів за кредитом, 3 167 407,60 грн. 3 % річних від суми прострочених процентів, 18 000 000,00 грн. штрафу, 17 689 315,08 грн. інфляційних витрат за простроченими процентами.

Відтак, Верховний Суд у постанові від 02.07.2020 зауважив, що під час нового розгляду справи господарському суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене у цій постанові, повно та всебічно дослідити усі зібрані у справі докази, надати їм правову оцінку та вирішити спір відповідно до законодавства.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 04.08.2022, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді Євсіков О.О., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2022 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Дельта Банк на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 у справі №910/18618/17 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Корсак В.А., судді Євсіков О.О., Ходаківська І.П. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 12.09.2022.

У судовому засіданні 12.09.2022 ухвалою суду оголошено перерву за розглядом апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Дельта Банк на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 у справі № 910/18618/17 на 19.09.2022.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2022, у зв`язку з перебуванням судді Ходаківської І.П., яка входить до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/18618/17.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2022, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді Євсіков О.О., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2022 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Дельта Банк на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 у справі №910/18618/17прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів та ухвалено розгляд справи здійснити в раніше призначеному судовому засіданні 19.09.2022.

У судовому засіданні 19.09.2022 ухвалою суду оголошено перерву за розглядом апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Дельта Банк на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 у справі № 910/18618/17 на 26.09.2022.

Розгляд заяв та клопотань.

11.08.2022 через канцелярію суду до апеляційної інстанції від Акціонерного товариства Укргазвидобування надійшла заява про відвід, в якій заявник просить відвести суддю Євсікова О.О. від розгляду справи №910/18618/17. В обґрунтування своєї заяви про відвід судді товариство зазначає, що суддя Євсіков О.О. брав участь у вирішенні справ №910/14423/15 (постанови Вищого господарського суду України від 10.07.2017 та від 14.11.2016), №910/14422/15 (постанова Вищого господарського суду України від 07.11.2016).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2022 визнано необґрунтованим заявлений Акціонерним товариством «Укргазвидобування» відвід судді Євсікову О.О. від розгляду справи №910/18618/17. Передано справу №910/18618/17 для вирішення питання про відвід судді Євсікова О.О. у порядку, встановленому ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2022 (у складі колегії суддів: головуючий суддя (суддя доповідач) Зубець Л.П., судді Алданова С.О., Ткаченко Б.О.) відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства Укргазвидобування про відвід судді Євсікова О.О. від розгляду справи №910/18618/17.

12.09.2022 від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" надійшло клопотання про доручення наукового висновку доктора юридичних наук, професора Беляневича О.А.

Протокольною ухвалою суду від 12.09.2022 відповідно до ст. 118 ГПК України дане клопотання залишено без розгляду, оскільки його подано з пропуском строку, не подано доказів направлення його копій іншим учасникам справи.

15.09.2022 та 16.09.2022 від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" повторно надійшли клопотання про доручення наукового висновку доктора юридичних наук, професора Беляневича О.А.

Враховуючи, що подане клопотання про доручення вказаних документів, а саме висновку доктора юридичних наук, професора Беляневича О.А., було розглянуто та вирішено раніше (12.09.2022), то повторно подані такі клопотання залишені без розгляду.

16.09.2022 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких він просить врахувати висновки Верховного Суду у справі №910/15404/19 (долучено копію постанови). Зазначає,що повний текст даної постанови було оприлюднено 07.09.2022, у зв`язку з чим відповідач був позбавлений можливості надати дане судове рішення та дані пояснення раніше у строк встановлений судом. Ці пояснення долучені до справи.

19.09.2022 у судовому засіданні відповідачем подано заяву про відвід колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Владимиренко С.В., Євсіков О.О. від розгляду справи №910/18618/17.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2022 відмовлено у задоволенні заяви про відвід на підставі ст.35,38,39 ГПК України.

14.12.2021 відповідачем (Акціонерне товариство Укргазвидобування) подано клопотання про зупинення провадження у справі №910/18618/17до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 у справі №910/15404/19, а також вирішення справи №757/38343/19-ц, що перебуває на розгляді у Печерському районному суді у місті Києві.

12.09.2022 відповідачем (подано 12.09.2022 клопотання про зупинення провадження у справі №910/18618/17 до перегляду судового рішення у побідних правовідносинах у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду у справі №910/4518/16;

16.09.2022 позивачем подано заперечення проти задоволення клопотання про зупинення у справі, яке подано 12.09.2022, в обґрунтування якого посилається на те, що таке клопотання відповідача не має правового підґрунтя та призведе до затягування розгляду справи.

Колегія суддів, розглянувши подані клопотання, не знайшла підстав для їх задоволення на підставі ст.ст. 227, 228 ГПК України.

22.09.2022 позивачем подано до суду заяву про застосування заходів процесуального примусу, в якій просить застосувати заходи процесуального примусу у виді штрафу та стягнути з відповідача штраф у сумі п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки, як зазначає заявник, поведінка відповідача є недобросовісною.

26.09.2022 протокольною ухвалою суду було відмовлено у задоволенні заяви про застосування заходів процесуального примусу, у зв`язку з відсутністю підстав передбачених ст.ст. 131, 135 ГПК України.

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

30.09.2013 ПАТ "Дельта Банк" (кредитор) та ПАТ "Укргазвидобування" (позичальник) уклали договір кредитної лінії №ВКЛ-2022390/1 (надалі - Кредитний договір), на умовах якого кредитор зобов`язався надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

У Кредитний договір вносились зміни додатковими договорами № 1 від 17.10.2013, № 2 від 31.10.2014, № 3 від 20.11.2014, № 4 від 28.11.2014, № 5 від 01.12.2014.

Сторони Кредитного договору погодили, що надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами (траншами), на умовах, визначених кредитним договором, в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 150 000 000,00 грн., зі сплатою плати за користування кредитом 24 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 31.12.2014 включно; повернення кредиту здійснюється не пізніше кінцевого терміну погашення заборгованості за кредитом (не пізніше 31.12.2014), з урахуванням змін, внесених додатковими угодами № 2 від 31.10.2014, № 3 від 20.11.2014, № 4 від 28.11.2014.

За умовами п. 1.2, 2.1 - 2.3 Кредитного договору кредит надається позичальнику для поповнення обігових коштів, рефінансування поточної заборгованості. Видача кредиту на цілі, визначені пунктом 1.2 кредитного договору, здійснюється згідно з письмовими заявами позичальника. Моментом (днем) надання кредиту (траншу) вважається день надання кредиту (траншу) з позичкового рахунку позичальника в повній або частковій (транш) сумі кредиту. Моментом (днем) повернення кредиту (траншу) вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора: суми кредиту (траншу), процентів, комісії та можливих штрафних санкцій, визначених кредитним договором, якщо інше не випливає з умов кредитного договору.

У п. 2.6 Кредитного договору зазначено, що нарахування процентів за користування кредитом (траншем) здійснюється у валюті кредиту щомісячно, в останній робочий день поточного місяця, за фактичну кількість днів користування кредитом (траншем) в періоді (28-29-30-31/365). При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту (траншу).

Згідно із п. 2.7 Кредитного договору в редакції додаткового договору №5 від 01.12.2014 сплата процентів за користування кредитом (траншем) здійснюється у валюті наданого кредиту (траншу) щомісячно, не пізніше 16 числа в грудні 2014 року, в інші місяці - не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі на рахунок кредитора.

Відповідно до підп. 3.3.4, 3.3.5 п. 3.3 Кредитного договору позичальник зобов`язаний протягом строку використання кредиту сплачувати проценти за їх використання, комісії в порядку, визначеному кредитним договором; повернути кредитору у повному обсязі кредит зі сплатою процентів та комісій кредитора, та можливих штрафних санкцій, у терміни, визначені кредитним договором.

У випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. У випадку порушення позичальником вимог підп. 3.3.1 - 3.3.5, 3.3.8 п. 3.3 договору, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 1 % від суми кредиту, визначеного п. 1.1 договору (150 000 000,00 грн.), за кожний випадок порушення (пункти 4.1, 4.2 Кредитного договору).

Відповідно до п. 4.3 Кредитного договору у випадку невиконання позичальником зобов`язань, визначених п. 3.3 договору, протягом більше 10 календарних днів від дня закінчення строку, встановленого для їх виконання договором, на одинадцятий календарний день строк користування кредитом вважається таким, що закінчився та, відповідно, позичальник зобов`язаний погасити наявну заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та штрафні санкції. Після повного погашення заборгованості позичальника за цим договором дія цього договору припиняється. Виконання позичальником даного обов`язку не потребує від кредитора надіслання жодних попередніх письмових повідомлень та/або вимог до позичальника.

Згідно із п. 8.3 Кредитного договору він набирає чинності з дати укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

30.09.2013 на виконання умов кредитного договору ПАТ "Дельта Банк" надав позичальнику кредитні кошти на суму 150 000 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку товариства.

У зв`язку із порушенням ПАТ "Укргазвидобування" виконання зобов`язань за кредитним договором у 2015 році ПАТ "Дельта Банк" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з позичальника заборгованості в сумі 209 608 865,49 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/14423/15, залишеним в силі постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 10.07.2017 (перегляд рішення за нововиявленими обставинами), позов ПАТ "Дельта Банк" задоволено та стягнуто з ПАТ "Укргазвидобування" заборгованість, існуючу станом на 08.06.2015, а саме: 150 000 000,00 грн. - прострочений борг по кредиту; 31 405 479,45 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту (за період з 06.01.2015 по 08.06.2015); 15 583 561,65 грн. - прострочені проценти за кредитом (за період з 06.01.2015 по 08.06.2015); 1 641 997,22 грн. - пеня за несвоєчасне повернення нарахованих процентів (за період з 12.03.2014 по 08.06.2015); 13 500 000,00 грн. - штраф за неналежне виконання зобов`язання (п.п. 3.3.4 - несплата процентів за користування кредитними коштами за період з січня по червень 2015 року (шість порушень); п.п. 3.3.8 - невиконання обов`язку з подання документів (два порушення); п.п. 3.3.5 - не повернуто кредитору у повному обсязі кредит зі сплатою процентів та комісій кредитора (одне порушення); 1 886 301,37 грн. - 3% річних від суми простроченої заборгованості за кредитом (за період з 06.01.2015 по 08.06.2015); 91 555,79 грн. - 3% річних від суми простроченої заборгованості за процентами (за період з 12.03.2014 по 08.06.2015).

07.08.2017 ПАТ "Укргазвидобування" погасило кредитну заборгованість згідно із рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 №910/14423/15, що підтверджується банківською випискою з рахунку позичальника, меморіальними ордерами від 07.08.2017 та платіжним дорученням № 4964 від 07.08.2017 на суму 214 181 975,48 грн.

У зв`язку із тривалим невиконанням ПАТ "Укргазвидобування" своїх зобов`язань за Кредитним договором та рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/14423/15, ПАТ "Дельта Банк" у 2017 році звернулося до суду першої інстанції з цим позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором в сумі 215 750 530,55 грн., що існує станом на 19.10.2017, а саме суми трьох процентів річних від суми простроченого кредиту у період з 08.06.2015 по 03.08.2017 в розмірі 9 702 739,73 грн.; суми заборгованості за простроченими процентами у період з 08.06.2015 по 03.08.2017 в розмірі 77 647 468,01 грн.; суми пені за несвоєчасне повернення процентів за кредитом у період з 11.08.2016 по 18.10.2017 в розмірі 3 443 600,13 грн.; суми трьох процентів річних від суми прострочених процентів за кредитом у період з 11.08.2016 по 18.10.2017 в розмірі 3 167 407,60 грн.; суми штрафу у період з 11.11.2016 по 11.10.2017 становить 18 000 000,00 грн.; сума заборгованості інфляційних витрат за простроченим основним боргом у період з 01.01.2015 по 31.07.2017 на суму 86 100 000,00 грн.; суми заборгованості з інфляційних витрат за простроченими процентами у період з 01.02.2015 по 30.09.2017 на суму 17 689 315,08 грн.

Детальний розрахунок вказаної заборгованості наявний в матеріалах даної справи.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 ЦК України.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частинами 1 та 2 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 ШПК України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 ГПК України.

Колегія суддів відзначає, що обставини невиконання позичальником зобов`язання з повернення суми одержаного кредиту у строк, встановлений Кредитним договором, в т.ч. питання дійсності поруки за виконання такого зобов`язання, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/14423/15 (між тими ж сторонами), що не заперечується учасниками даного спору, а тому не доказуються в силу приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Поряд з цим, матеріалами справи підтверджується та не заперечується учасниками справи, що грошове зобов`язання ПАТ "Укргазвидубовання" за Кредитним договором щодо повернення суми кредиту у розмірі 150 000 000,00 грн. було виконано останнім в повному обсязі 07.08.2017.

Отже, матеріалами справи належним чином підтверджується, що по 07.08.2017 позичальник, попри визначені Кредитним договором строки, позичальник користувався кредитними коштами.

Наведені обставини в силу того, що умовами Кредитного договору було встановлено кінцеву дату повернення тіла кредиту 31.12.2014, і породили спірне питання, вирішення якого поставлено перед судом в межах даної справи, в т.ч. з вказівками Верховного Суду при направлені її на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, а саме: чи є можливим нарахування процентів за користування кредитом після 31.12.2014 по день фактичного погашення заборгованості, виходячи із визначеної в Кредитному договорі процентної ставки.

Так, відповідач з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах Великої Палати Верховного Суду у справах №912/1120/16, №444/9519/12, №310/11534/13-ц та №202/4494/16-ц, вказує на те, що правові підстави для нарахування процентів за користування кредитом після визначеної Кредитним договором дати повернення тіла кредиту відсутні.

За загальним правилом, визначеним з урахування викладених в наведених постановах правових позицій, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Застосування його на практиці у тотожних спорах є обов`язковим для всіх судів.

Колегія зазначає, що на відміну від загального правила, враховуючи принцип «свободи договору» умови кредитування можуть мати суттєві відмінності щодо порядку виконання договору, у тому числі нарахування відсотків за користування кредитними ресурсами післ спливу визначеного договором строку кредитування.

У даному випадку кредитний договір вносились зміни додатковими договорами № 1 від 17.10.2013, № 2 від 31.10.2014, № 3 від 20.11.2014, № 4 від 28.11.2014, № 5 від 01.12.2014.

Сторони Кредитного договору погодили, що надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами (траншами), на умовах, визначених кредитним договором, в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 150 000 000,00 грн., зі сплатою плати за користування кредитом 24 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 31.12.2014 включно (додаткова угода № 4 від 28.11.2014).

Після цього, у додатковій угоді № 5 від 01.12.2014 сторони змінили умови пункту 2.7 статті 2 договору та виклали його у наступній редакції: «сплата процентів за користування Кредитом (траншем) здійснюється у валюті Кредиту (траншу) щомісячно, не пізніше 16 числа в грудні 2014 року, в інші місяці-не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі на рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Дельта Банк», МФО 380236».

Умови цього пункту фактично свідчать про те, що сторони погодили порядок та дату сплату процентів «в інші місяці», по день повернення заборгованості по кредиту в повній сумі, тобто після грудня місяця 2014 року. Дія пункту вчинена на майбутнє виконання договору, оскільки іншого у договорі чи додатковій угоді не зазначено, а кінець періоду нарахування визначений подією яка настане у майбутньому - по день повернення заборгованості по кредиту в повній сумі.

Термін - «день повернення заборгованості по кредиту», чітко визначено сторонами у договорі. Так, відповідно п. 2.3 Кредитного договору моментом (днем) повернення кредиту (траншу) вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора: суми кредиту (траншу), процентів, комісії та можливих штрафних санкцій, визначених кредитним договором, якщо інше не випливає з умов кредитного договору.

При цьому колегія розглядає змінені сторонами додатковою угодою № 5 умови договору щодо періоду сплати процентів у логічному зв`язку із іншими умовами кредитного договору, у тому числі з п.3.3.4 та 3.3.5 статті 3 договору, які передбачають, що позичальник зобов`язаний протягом строку використання кредиту сплачувати проценти за їх використання, комісії в порядку, визначеному цим договором та повернути кредитору у повному обсязі кредит зі сплатою процентів та комісій Кредитора, та можливих штрафних санкцій, у терміни, визначені цим договором. У п. 2.6 Кредитного договору сторонами передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом (траншем) здійснюється у валюті кредиту щомісячно, в останній робочий день поточного місяця, за фактичну кількість днів користування кредитом (траншем) в періоді (28-29-30-31/365).Також п. 8.3 Кредитного договору, передбачає, що Кредитний договір набирає чинності з дати укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

Колегія зазначає, що проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором умовах, і ця плата, враховуючи умови даного кредитного договору повинна бути сплачена за весь час користування кредитним ресурсом.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Колегія суддів враховує, що наявність погодженого сторонами в додатковій угоді №5 від 01.12.2014 порядку нарахування процентів за користування кредитом після спливу строку кредитування нівелює можливість застосування до спірних правовідносин правових висновків щодо застосування норм ст.ст. 1048, 1050 ЦК України, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду у справах №912/1120/16, №444/9519/12, №310/11534/13-ц та №202/4494/16-ц, з огляду на відмінність визначених сторонами умов кредитування в таких справах (не мало місце погодження сторонами в умовах договору кредиту порядку сплати процентів після спливу строку кредитування).

Поряд з цим, правовідносини у даній справі є схожими до правовідносин кредитування з яких виник спір у справі №910/17048/17, в межах розгляду якої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.01.2022, керуючись умовами кредитного договору, в якому було визначено його сторонами порядок сплати процентів поза спливу строку кредитування, вказано на правомірність нарахування процентів до дати фактичного погашення кредиту.

Щодо застосування принципу правової визначеності

Як окрему підставу для задоволення первісного позову суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Колегією встановлено, що спір щодо повернення заборгованості за Кредитним договором вже був предметом судового вирішення в межах справи №910/14423/15, за наслідками розгляду якої рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2015, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 10.07.2017 (перегляд за нововиявленими обставинами), позов ПАТ "Дельта Банк" задоволено та стягнуто з ПАТ "Укргазвидобування" заборгованість, існуючу станом на 08.06.2015, а саме: 150 000 000,00 грн. - прострочений борг по кредиту; 31 405 479,45 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту (за період з 06.01.2015 по 08.06.2015); 15 583 561,65 грн. прострочені проценти за кредитом (за період з 06.01.2015 по 08.06.2015); 1 641 997,22 грн. пені за несвоєчасне повернення нарахованих процентів (за період з 12.03.2014 по 08.06.2015); 13 500 000,00 грн. штрафу за неналежне виконання зобов`язання (пп. 3.3.4 - несплата процентів за користування кредитними коштами за період з січня по червень 2015 року (шість порушень); пп. 3.3.8 - невиконання обов`язку з подання документів (два порушення); пп. 3.3.5 - не повернуто кредитору у повному обсязі кредит зі сплатою процентів та комісій кредитора (одне порушення); 1 886 301,37 грн. 3% річних від суми простроченої заборгованості за кредитом (за період з 06.01.2015 по 08.06.2015); 91 555,79 грн. 3% річних від суми простроченої заборгованості за процентами (за період з 12.03.2014 по 08.06.2015).

Тобто, судовими рішення було встановлено, що в межах спірних правовідносин сторін за Кредитним договором не припинилося нарахування процентів за користування кредитом із настанням строку повернення кредиту (31.12.2014).

Виконання такого рішення боржником в повному обсязі мало місце добровільно в межах відповідного виконавчого провадження 04.08.2017, а тому саме з вказаної дати припинився строк нарахування процентів за користування кредитом в межах спірних правовідносин (з погашення кредиту, а не закінчення строку).

Отже, з набранням судовими рішеннями у справі №910/14423/15 статусу остаточних та із здійсненням боржником повної сплати присуджених ними до стягнення коштів було породжену певну правову визначеність у відносинах сторін за Кредитним договором, яка полягає в упевненості сторін щодо неприпинення нарахування процентів за користування кредитом після настання строку його повернення.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, невід`ємно притаманний праву Конвенції про захист прав людини та основних свобод і праву Європейського Співтовариства: право на справедливий розгляд в суді, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Сторін.

Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який вимагає, крім іншого, щоб у випадках, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, їхнє рішення не підлягало сумніву (рішення ЄСПЛ "Брумареску проти Румунії").

Принцип правової визначеності розкривається, зокрема, через повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Res judicata вирішена справа [res judicata pro veritate habetur судове рішення слід визначати за істину] означає остаточність рішення суду, яке набрало чинності і не може бути переглянуте. Принцип res judicata визнано на міжнародному рівні та зафіксовано, в тому числі, у п. 1 ст. 44 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Принцип юридичної визначеності, в свою чергу, вимагає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності судових рішень, на необхідність дотримання принципу якого неодноразово зверталася увага в рішеннях ЄСПЛ (зокрема, у справах "Совтрансавто-Холдинг проти України", "Рябих проти Росії", "Дія 97" проти України", "Христов проти України").

Як було визначено в доповіді про верховенство права, затвердженій Венеціанською комісією на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25-26 березня 2011 року) (п. 46) остаточні рішення національних судів не повинні ставитись під сумнів.

Отже, забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Якщо суд розглядає справу про стягнення процентів за кредитним договором, щодо якого є остаточні судові рішення, але за інший календарний період, можна з певною часткою умовності стверджувати, що суд розглядає спір у тотожній справі. В такій справі беруть участь ті ж суб`єкти правовідносин (банк кредитор та боржник-позичальник), тим самим є зміст правовідносин, визначений кредитним договором, те ж нормативне регулювання статті 1048, 1050 ЦК України.

В такому випадку суд, розглядаючи спір про стягнення процентів за інший календарний період, не може застосувати норму права інакше, ніж її застосував суд у тотожній справі, рішення якого набули статусу остаточних. Інакше застосування норм права, ніж це викладено в остаточному рішенні суду, означатиме, що суд де-факто здійснив перегляд (ревізію) судового рішення, яке має статус остаточного і такого, що не підлягає перегляду.

Загалом принцип res judicata не може підриватися за допомогою інших процесуальних механізмів, в тому числі і шляхом застосування правових висновків Верховного Суду в іншій справі. Відповідно, при розгляді спору у межах того ж кредитного правовідношення, в якому вже є остаточне судове рішення касаційного суду, правовий висновок Верховного Суду щодо застосування норм права в іншій справі, в якому норму права застосовано інакше, не може бути врахований судом. В протилежному випадку це означало б порушення принципів остаточності судового рішення і правової визначеності.

Тобто, зміна правового підходу суду (насамперед Верховного Суду) щодо застосування певної норми права на практиці не може змінювати суті та порядку перебігу правовідносин, спірні питання в межах яких вже вирішено в судовому порядку з постановленням остаточних судових рішень.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що спірне питання (встановлення правової природи процентів за користування кредитними коштами, нарахованих після настання строку погашення кредиту (застосування приписів абз. 2 ч. 1 ст. 1048 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України)) в межах спірних правовідносин за Кредитним договором вже вирішено судами в межах іншого спору за цим же правовідношенням між тими ж сторонами і в силу неухильності дотримання такого елементу основоположного принципу здійснення судочинства верховенства права, як правова визначеність не підлягає перегляду, в т.ч. навіть у випадку наявності правових висновків суду вищої інстанції щодо застосування таких норм права по іншому, прийнятих в межах подібних але не тих же правовідносин.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що спірне питання (встановлення правової природи процентів за користування кредитними коштами, нарахованих після настання строку погашення кредиту (застосування приписів абз. 2 ч. 1 ст. 1048 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України)) в межах спірних правовідносин за Кредитним договором вже вирішено судами в межах іншого спору за цим же правовідношенням між тими ж сторонами і в силу неухильності дотримання такого елементу основоположного принципу здійснення судочинства верховенства права, як правова визначеність не підлягає перегляду.

Зокрема, як вбачається із матеріалів справи, стягнення процентів за користування тілом кредиту за Кредитним договором стало предметом вирішення двох справ:

- №910/14423/15 (нарахованих, за період з 06.01.2015 по 08.06.2015);

- №910/18618/17 (нарахованих, за період з 08.06.2015 по 04.08.2017).

При цьому, за наслідками розгляду справи №910/14423/15 рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2015, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 10.07.2017 (перегляд за нововиявленими обставинами), позов задоволено та стягнуто з ПАТ "Укргазвидобування" заборгованість, існуючу станом на 08.06.2015, в т.ч. 15 583 561,65 грн. прострочені проценти за кредитом (за період з 06.01.2015 по 08.06.2015).

Такими судовими рішення було встановлено, що в межах спірних правовідносин сторін за Кредитним договором не припинилося нарахування процентів за користування кредитом із настанням строку повернення кредиту (31.12.2014).

Прийняття протележних висновків в межах справи №910/18618/17 свідчитиме про порушення принципу res-judicata, недопустимість чого неодноразово проголошувалась ЄСПЛ.

Наведений висновок є безумовним, адже ґрунтується на закріпленому в Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципі верховенства права, невід`ємним елементом якого є правова визначеність, правовий захист якого інтересів особи не може бути нівельовано зміною судової позиції до вирішення на практиці тих чи інших питань застосування норм права у подібних правовідносинах.

Отже, зважаючи на той факт, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не позбавляє банк права на нарахування процентів в порядку, передбаченому ст. 1048 ЦК України, а також інших сум за кредитним договором, колегія суддів, керуючись принципом правової визначеності визнає обґрунтованим нарахування позивачем процентів відповідно до п.п. 1.1.1, 2.6, 2.7 Кредитного договору, пені за несвоєчасне повернення процентів за кредитом на підставі пункту 4.1 вищевказаного договору, штрафу за неналежне виконання умов договору ( п. 4.2), 3 % річних за прострочення сплати кредиту, 3 % річних за прострочення сплати процентів за кредитом, інфляційних втрат за прострочення сплати кредиту та за прострочення сплати процентів за кредитом.

При цьому, колегія суддів вказує на безпідставність доводів відповідача про те, що правовідносини сторін за кредитним договором є припиненими з посиланням на виконання договорів поруки у лютому 2015 року, у зв`язку з чим відбулося погашення заборгованості за Кредитним договором шляхом договірного списання грошових коштів з рахунків поручителів згідно з умовами договорів поруки, адже відсутність підстав для припинення зобов`язань за Кредитним договором з зазначених підстав були предметом судового дослідження та встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/14423/15, яке залишено в силі постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 10.07.2017.

Перевіривши надані позивачем розрахунки позовних вимог щодо стягнення 9 702 739,73 грн. 3% річних від суми простроченого кредиту у період з 08.06.2015 по 03.08.2017; 77 647 468,01 грн. процентів з 08.06.2015 по 03.08.2017; 3 443 600,13 грн. пені за несвоєчасне повернення процентів за кредитом у період з 11.08.2016 по 18.10.2017; 3 167 407,60 грн. 3% річних від суми прострочених процентів за кредитом у період з 11.08.2016 по 18.10.2017; 18 000 000,00 грн. штрафу у період з 11.11.2016 по 11.10.2017; 86 100 000,00 грн. інфляційних втрат за простроченим основним боргом у період з 01.01.2015 по 31.07.2017; 17 689 315,08 грн. інфляційних втрат за простроченими процентами у період з 01.02.2015 по 30.09.2017, колегія суддів визнає їх арифметично вірними та такими, що відповідають приписам законодавства та умовам договору.

Колегія суддів враховує, що в рішенні Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 вказано період прострочення з 06.01.2015 по 08.06.2015, однак згідно з наданим ПАТ "Дельта Банк" розрахунком (т. 1 стор. 105 106) заборгованість розрахована банком та встановлена судом при розгляді справи №910/14423/15 станом на 08.06.2015, не включала власне сам день 08.06.2015.

Відхиляючи твердження позичальника щодо відсутності правових підстав для стягнення штрафу, колегія суддів зазначає, що штраф нарахований згідно із п. 4.2 Кредитного договору у зв`язку із несплатою позичальником процентів за користування кредитними коштами (порушення пп. 3.3.4) у розмірі 1% від суми кредиту за період неналежного виконання зобов`язання з 11.11.2016 по 11.10.2017 за дванадцять випадків порушення кредитного договору.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Враховуючи доведеність позовних вимог та відсутність доказів сплати заявленої у даній справі заборгованості по сплаті процентів, штрафних санкцій, трьох відсотків річних та втрат від інфляції у зв`язку з несвоєчасним погашенням заборгованості за Кредитним договором, позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатом апеляційного перегляду справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог суперечить нормам матеріального права, фактичним обставинам справи.

Допущене судом першої інстанції при розгляді справи № 910/18618/17 порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, є підставою для скасування судового рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 в частині первісного позову та ухвалення нового рішення про задоволення позову в цій частині.

Судові витрати.

Понесені ПАТ "Дельта Банк" як позивачем за первісним позовом судові витрати у вигляді сплаченого судового збору: 240 000,00 грн. за подання позовної заяви та 360 000,00 грн. за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, підлягають відшкодуванню ПАТ "Укргазвидобування" на користь ПАТ "Дельта Банк", оскільки передача прав позивача в частині стягнення зазначеної суми судового збору його правонаступнику не відбулася.

Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 910/386/17, від 16.04.2019 у справі № 910/377/17.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 у справі №910/18618/17 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та прийняти нове рішення в цій частині.

3. Задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Фінгруп Фактор" (правонаступник Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк").

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" (правонаступник Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк") (49000, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 1-А, офіс 702, ) 9 702 739 (дев`ять мільйонів сімсот дві тисячі сімсот тридцять дев`ять) грн 73 коп. 3 % річних від суми простроченого кредиту, 77 647 468 (сімдесят сім мільйонів шістсот сорок сім тисяч чотириста шістдесят вісім) грн 01 коп. заборгованості за простроченими процентами, 3 443 600 (три мільйони чотириста сорок три тисячі шістсот) грн 13 коп. пені за несвоєчасне повернення процентів за кредитом, 3 167 407 (три мільйони сто шістдесят сім тисяч чотириста сім) грн 60 коп. 3 % річних від суми прострочених процентів, 18 000 000 (вісімнадцять мільйонів) грн 00 коп. штрафу, 86 100 000 (вісімдесят шість мільйонів сто тисяч) грн 00 коп. інфляційних витрат за простроченим основним боргом, 17 689 315 (сімнадцять мільйонів шістсот вісімдесят дев`ять тисяч триста п`ятнадцять) грн 08 коп. інфляційних витрат за простроченими процентами.

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (вул. Кудрявська, 26/28, м. Київ, 04053; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, ) 240 000 (двісті сорок тисяч) грн 00 коп. судового збору за подання позову, 360 000 (триста шістдесят тисяч) грн 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

6. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 у справі № 910/18618/17 залишити без змін.

7. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

8. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.09.2022.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді С.В. Владимиренко

О.О. Євсіков