ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року Справа № 906/1290/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В. , суддя Мельник О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Рудик Віри Петрівни на рішення Господарського суду Житомирської області від 06.06.2022 р. у справі № 906/1290/21 (суддя Кравець С.Г., повний текст рішення складено 10.06.2022 р.)

за позовом Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав"

до Фізичної особи-підприємця Рудик Віри Петрівни

про стягнення 13 230, 64 грн

ВСТАНОВИВ:

Громадська спілка "Українська ліга авторських і суміжних прав" (далі - позивач, ГС "Українська ліга авторських і суміжних прав") звернулася до Господарського суду Житомирської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Рудик Віри Петрівни (далі - відповідач, ФОП Рудик В.П.) про стягнення заборгованості в розмірі 13 230, 64 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № КБР-110/08/19Н від 01.08.2019 р. про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 06.06.2022 р. у справі №906/1290/21 позов задоволено.

Мотивуючи судове рішення у даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ФОП Рудик В.П. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення суду, прийняти нове рішення, яким позов задоволити частково (зменшити суму, що підлягає стягненню).

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:

- суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що вимоги щодо дострокового стягнення 7 800 грн платежів за третій рік договору, нарахованих за період після звернення із позовом (за грудень 2021 р. - серпень 2022 р.) є передчасними, оскільки вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду. Процесуальними нормами не передбачено заявлення вимог про дострокове стягнення коштів за майбутні періоди;

- позивач заявив вимогу про стягнення лише частини платежів за другий рік договору, оскільки відповідач здійснювала платежі частково, її позивач звільнив від частини платежів на час карантину. Проте суд не звернув увагу, що розрахунок позивача спростовують його ж докази. Так, 15 600 грн (1300 грн х 12) - сума за другий рік договору (з 01.08.2020 р. по 31.07.2021 р.). 31.05.2022 р. на виконання ухвали суду позивач долучив уточнений розрахунок, за яким відповідачу нараховано за другий рік договору 12 161, 29 грн (з яких позивачу належить 50 %, а саме 6 080, 69 грн). Проте суд не звернув увагу на те, що сам позивач визнає: відсутність боргу за перший рік договору; сплату відповідачем 23.01.2020 р. - 2 600 грн та 28.07.2021 р. - 1 300 грн;

- між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленості з приводу сплати винагороди (роялті) виключно щомісячно, що підтверджується п. 2 додатку № 3 до договору. Щомісячний платіж, що є складовою частиною винагороди (роялті), має перераховуватись на розрахунковий рахунок позивача не пізніше 5 числа місяця стосовно якого він сплачується (п. 3 додатку № 3). Неможливо застосувати одночасно два різні порядки сплати платежів по договору (щомісячні та щорічні) та визначити два різні строки порушення строків виконання зобов`язання по оплаті. З огляду на це у відповідача не виникло обов`язку річної оплати;

- оскільки відповідач у своїй діяльності не здійснював публічного виконання фонограм і зафіксованих у них виконань чи публічну демонстрацію відеограм і зафіксованих у них виконань, опублікованих для використання з комерційною метою за спірний період через запровадження заборони на діяльність закладів харчування - карантину (у тому числі при послабленні заходів здійснювалась лише адресна доставка замовлень та замовлень на винос (без допуску відвідувачів до приміщення), в позивача відсутнє право вимоги на отримання винагороди (роялті). У 2021 році відповідач через запровадженні обмеження могла використовувати лише 50 % посадових місць, що впливає на розмір роялті за цей період;

- суд першої інстанції мав процесуальну можливість за власної ініціативи зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу щонайменше на 70 % (до 3 000 грн). З урахуванням того, що існують підстави для задоволення позову лише частково та витрати позивача є неспівмірними.

Листом від 13.07.2022 р. Північно-західним апеляційним господарським судом було витребувано матеріали справи № 906/1290/21 з Господарського суду Житомирської області.

22.07.2022 р. до суду надійшли матеріали справи № 906/1290/21.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.07.2022 р. скаржнику поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду, зупинено його дію, відкрито провадження у справі; встановлено сторонам строк для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив; роз`яснено учасниками справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Дана ухвала суду направлена на адреси сторін електронною поштою 26.07.2022 р.

Громадська спілка "Українська ліга авторських і суміжних прав" надіслала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на положення ст. ст. 193 ГК України, ст. ст. 610, 612, 625 ЦК України, умови договору № КБР-110/08/19Н від 01.08.2019 р. вказує, що відповідач більше двох місяців поспіль не здійснював платежі за договором, тому механізм розстрочки платежів, визначений п. 3.4. договору, в даному випадку, вже не діяв, а відтак строк повної передоплати щодо одного повного року у відповідача настав. Присудженні судом першої інстанції витрати на правничу допомогу адвоката є співмірними. Також позивач вказує, що попередній розрахунок суми судових витрат, які поніс позивач в суді апеляційної інстанції становить 10 000 грн. З огляду на викладене, позивач просить суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Громадська спілка "Українська ліга авторських і суміжних прав" надіслала до суду заяву, в якій, посилаючись на норми ст. ст. 126, 129 ГПК України, вказує про те, що позивачем будуть заявлятися вимоги про стягнення судових витрат після прийняття рішення у даній справі.

Cуд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги ФОП Рудик В.П. на рішення Господарського суду Житомирської області від 06.06.2022 р. у справі №906/1290/21 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним господарським судом, 01.08.2019 р. між Громадською спілкою "Українська ліга авторських та суміжних прав" (суміжна ОКУ/ позивач), Приватною організацією "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (авторська ОКУ), Приватною організацією "Українська ліга авторських та суміжних прав" (організація) та Фізичною особою - підприємцем Рудик Вірою Петрівною (користувач/відповідач) укладено договір № КБР-110/08/19-Н про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах (а. с.18-20), відповідно до преамбули договору якого сторони уклали договір з метою здійснення єдиних виплат за отримання дозволів на публічне виконання як об`єктів авторського права (творів), так і об`єктів суміжних прав (фонограм та зафіксованих у них виконань).

Відповідно до п. 1.1. договору, користувач доручає організації укласти від його імені та за його рахунок договори, за якими користувач отримує одночасно як дозвіл на використання (способом публічного виконання) майнових прав щодо об`єктів авторського права (творів), так і дозволів на використання (способом публічного виконання) майнових прав стосовно об`єктів суміжних прав (фонограм та зафіксованих у них виконань).

За умовами п. 1.2 договору, сторони цим договором передбачають особливий порядок перерахування коштів від користувача до авторської ОКУ та суміжної ОКУ, який при цьому не пов`язаний із жодними додатковими витратами з боку користувача, а направлений на раціональний поділ роялті за напрямками оплати за використання об`єктів авторського права та суміжних прав.

Згідно з п. 2.1 договору, критерії, за якими відбиралися контрагенти (організації колективного управління), у яких користувач отримує дозвіл щодо публічного виконання в сфері авторського права та в сфері суміжних прав: наявність репрезентативності (великої кількості майнових прав в управлінні) та/або наявність акредитації (якщо така вже є у відповідній сфері). В результаті контрагентами користувача були обрані наступні (організації колективного управління): для публічного виконання фонограм та зафіксованих у них виконань - Суміжна ОКУ (Громадська спілка "Українська ліга авторських та суміжних прав"); для публічного виконання творів - авторська ОКУ (приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами").

Договір про надання дозволу на використання суміжних прав та виплату винагороди за використання об`єктів суміжних прав укладається строком на 1 (один) рік (із автоматичною пролонгацією) і є за своєю правовою природою ліцензійним договором (пункт 3.1 договору).

Відповідно до п. 3.2 договору, договір про надання дозволу на використання авторського права та виплату винагороди за використання об`єктів авторського права укладається строком на 1 (один) рік (із автоматичною пролонгацією) і є за своєю правовою природою ліцензійним договором.

Пунктом 3.4 договору визначено, що якщо користувач не сплачував єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права два календарних місяці поспіль, то механізм розстрочки припиняє дію достроково і розпочинають діяти умови річної оплати (умови річної оплати означають: оплату за рік у вигляді повної передоплати, причому її строк здійснення вважається таким, що настав; і це правило стосується кожного із дозволів: як стосовно авторських прав, так і стосовно суміжних прав).

Згідно з п.п. 4.1, 4.2 договору, договір про надання дозволу на використання суміжних прав та виплату винагороди за використання об`єктів суміжних прав оформлений у вигляді додатка №1 до договору і є його невід`ємною частиною. Договір про надання дозволу на використання об`єктів авторського права та виплату винагороди за використання об`єктів авторського права оформлений у вигляді додатка № 2 до договору і є його невід`ємною частиною.

Надання дозволу, строк його дії, спосіб використання об`єктів авторського права та суміжних прав визначаються безпосередньо у додатках № 1 і № 2 до договору. Строк дії договору визначається строком дії того дозволу, який буде діяти довше (враховуючи додаток № 1 і додаток №2 до цього договору). Адреса публічного закладу (адреси публічних закладів) (прим. - територія), в яких користувач отримує дозволи використовувати об`єкти авторського права та суміжних прав, визначені в додатку № 3 до договору. Розмір винагороди (роялті) визначається сторонами як в додатку № 3 та і в додатках № 1 і № 2 відповідно щодо суміжних прав та стосовно авторських прав. Порядок виплати сукупної суми винагороди (роялті) користувачем на рахунок організації встановлений цим договором та додатком № 3 до нього, при цьому порядок сплати винагороди роялті організації (від імені і за рахунок користувача) на користь авторської організації та суміжної організації встановлений також відповідно додатками № 1 і № 2 до договору. Сторони можуть дооформити інші додатки та додаткові угоди до договору (пункт 4.3 договору).

Відповідно до пункту 5.1 договору, у разі виникнення заборгованості у користувача за договором (основним договором із додатками до нього) позов (позови) на стягнення такої заборгованості може бути поданий окремо авторською ОКУ до користувача щодо наявної у користувача окремої заборгованості перед авторською ОКУ, окремо суміжною ОКУ до користувача щодо наявної у користувача окремої заборгованості перед суміжною ОКУ, а також у разі досягнення домовленості між авторською ОКУ та суміжною ОКУ ними може бути поданий спільний позов про стягнення заборгованості з користувача.

За умовами пункту 5.4 договору, дія договору (включаючи додатки до нього) поширюється на всі майнові права, про які в ньому йдеться. В той же час договір (включаючи додатки до нього) не охоплюватиме майнові права, вилучені із дозволів, що були надані користувачу за договором (включаючи додатки до нього). Інформування про майнові права, вилучені із дозволів за цим договором, буде здійснено: щодо авторських прав на сайті авторської ОКУ (www.okuasp.org) та щодо суміжних прав на сайті суміжної організації (www.ulaps.com.ua), за умови, що така інформація отримана від правовласника (правовласників) в належному порядку та у чіткій відповідності до норм закону. При цьому, вилучення майнових прав з дозволів не матиме за договором (включаючи додатки до нього) наслідків фінансового характеру в рамках договору (включаючи додатки до нього) щодо жодної із сторін договору.

Організація, отримавши від користувача єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права, має перерахувати 50 % винагороди (роялті) від такого платежу на поточний рахунок авторської ОКУ, а інші 50 % винагороди (роялті) від такого платежу на поточний рахунок суміжної ОКУ. Авторська ОКУ та/або суміжна ОКУ матиме право вимагати від організації сплати винагороди (роялті) тільки в тому обсязі, в якому організація таку винагороду фактично отримав від користувача (пункт 5.5 договору).

За умовами додатка № 1 до договору, укладеного між користувачем від імені якого діє організація та Громадською спілкою "Українська ліга авторських та суміжних прав":

- пункт 1.1 додатка № 1, всі права і обов`язки за договором про надання дозволу на використання об`єктів суміжних прав та виплату винагороди за використання об`єктів суміжних прав (надалі також - "Ліцензійна угода") стосуються строку - 1 (один) рік (із відповідною пролонгацією). При цьому, зазначений строк пролонгується на умовах ліцензійної угоди. За цією ліцензійною угодою встановлюється оплата за отримання дозволу щодо 1-го (року) шляхом виплати щомісячних платежів (розстрочених платежів) із врахуванням порядку, передбачено основним договором (договором про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права і суміжних прав в публічних закладах та додатках до нього);

- пункт 3.1 додатка № 1, користувач здійснює (на території) використання в комерційній діяльності об`єктів суміжних прав шляхом їх публічного виконання, а суміжна ОКУ надає стосовно території користувачу на умовах, визначених ліцензійною угодою, дозвіл (невиключну ліцензію) на публічне виконання об`єктів суміжних прав. Користувач, в свою чергу, зобов`язується виплатити винагороду (роялті) суміжній ОКУ у чіткій відповідності до умов договору (договором про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права і суміжних прав в публічних закладах та додатках до нього);

- пункт 3.3 додатка № 1, розмір винагороди (роялті) не залежить від кількості об`єктів суміжних прав, що використовуватимуться користувачем під час дії договору, та частоти їх використання;

- пункт 5.1 додатка № 1, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.08.2020 р., а в частині невиконаних фінансових зобов`язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов`язань - до їх повного виконання.

За умовами додатка № 2 від 01.08.2019 р. до договору про надання дозволу на використання об`єктів авторського права та виплату винагороди за використання об`єктів авторського права, укладеного між організацією та приватною організацією "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами":

- пункт 1.1 додатка № 2, всі права і обов`язки за договором про надання дозволу на використання об`єктів авторського права та виплату винагороди за використання об`єктів авторського права (надалі також - "Ліцензійна угода") стосуються строку - 1 (один) рік (із відповідною пролонгацією). При цьому зазначений строк пролонгується на умовах ліцензійної угоди. За ліцензійною угодою встановлюється оплата за отримання дозволу щодо 1-го (року) шляхом виплати щомісячних платежів (розстрочених платежів) із врахуванням порядку, передбаченого основним договором (договором про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права і суміжних прав в публічних закладах та додатками до нього);

- пункт 3.1 додатка № 2, користувач здійснює на території використання в комерційній діяльності об`єктів авторського права шляхом їх публічного виконання, а авторська ОКУ надає стосовно території користувачу на умовах, визначених договором, дозвіл (невиключну ліцензію) на публічне виконання об`єктів авторських прав. Користувач, в свою чергу, зобов`язується виплатити винагороду (роялті) авторській ОКУ у чіткій відповідності до умов основного договору (договору про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права і суміжних прав в публічних закладах та додатками до нього);

- пункт 3.3 додатка № 2 передбачає, що розмір винагороди (роялті) не залежить від кількості об`єктів авторського права, що використовуватимуться користувачем під час дії договору, та частоти їх використання;

- цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.08.2020 р., а в частині невиконаних фінансових зобов`язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов`язань - до їх повного виконання (пункт 5.1 додатка № 2).

Пунктом 1 додатка № 3 до договору сторони погодили, перелік закладів, в яких користувач здійснює використання об`єктів суміжних прав та об`єктів авторського права - Кафе "Рафінад", м.Житомир, вул. Київська, буд.102.

За умовами пункту 2 додатка № 3 сторонами погоджено наступний розмір Єдиного щомісячного сукупного платежу за майнові права: 1 300 грн (тобто 1300 грн за кожен заклад користувача).

Відповідно до пункту 3 додатка № 3, єдиний щомісячний платіж за майнові права перераховується користувачем на розрахунковий рахунок організації відповідно до умов основного договору (договору про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права і суміжних прав в публічних закладах та додатками до нього). Він сплачується не пізніше ніж за п`ять днів до початку періоду за який він здійснюється (перший платіж здійснюється не пізніше 5 числа місяця стосовно якого він сплачується).

Спір у даній справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання з оплати винагороди за використання в комерційній діяльності музичних творів на підставі договору № КБР-110/08/19Н від 01.08.2019 р.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що за змістом ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" організація колективного управління (організація колективного управління майновими правами) - організація, що управляє на колективній основі майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав і не має на меті одержання прибутку.

Частиною 3 ст. 426 ЦК України встановлено, що використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених Цивільним кодексом України та іншим законом.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 32 Закону України "Про авторське право і суміжні права" за авторським договором про передачу невиключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має авторське право) передає іншій особі право використовувати твір певним способом і у встановлених межах. При цьому за особою, яка передає невиключне право, зберігається право на використання твору і на передачу невиключного права на використання твору іншим особам. Право на передачу будь-яким особам невиключних прав на використання творів мають організації колективного управління, яким суб`єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Частиною 2 ст. 33 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що договір про передачу прав на використання творів вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов (строку дії договору, способу використання твору, території, на яку поширюється передаване право, розміру і порядку виплати авторської винагороди, а також інших умов, щодо яких за вимогою однієї із сторін повинно бути досягнено згоди). Авторська винагорода визначається у договорі у вигляді відсотків від доходу, отриманого від використання твору, або у вигляді фіксованої суми чи іншим чином. При цьому ставки авторської винагороди не можуть бути нижчими за мінімальні ставки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Суб`єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: а) особисто; б) через свого повіреного; в) через організацію колективного управління (ст. 45 Закону).

Як встановлено апеляційним судом, п. 5.1. договору додатку № 1, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.08.2020 р., а в частині невиконаних фінансових зобов`язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов`язань - до їх повного виконання.

В свою чергу, у випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії цієї ліцензійної угоди протягом місяця до настання зазначеної в п.5.1 дати, дія цієї ліцензійної угоди вважається подовженою на той самий строк і на тих же умовах, і так кожного разу коли протягом місяця до завершення строку дії цієї ліцензійної угоди не буде належного повідомлення про припинення (п. 5.2. договору додатку №1).

В матеріалах справи відсутнє повідомлення про припинення договору у строк, передбачений ліцензійними угодами, а тому суд першої інстанції правомірно зазначив, що договір було пролонговано на 1 (один) рік з 01.08.2020 р. до 31.07.2021 р. та з 01.08.2021 р. до 31.07.2022 р.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. ст. 11, 509 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків сторін є укладення між ними договору. В силу зобов`язання боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити борг, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, тобто сплати боргу.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, а відповідно до ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як встановлено апеляційним судом, за умовами п. 3.3 договору, за договорами, зазначеними в пунктах 3.1, 3.2 договору, користувач здійснює оплату за 1 (один) рік шляхом виплат в розстрочку, а саме здійснює оплату щомісячними платежами. При цьому користувачем здійснюється оплата єдиним платежем як за авторські, так і за суміжні права (надалі також - "Єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права") в розмірі, що зазначений в додатку № 3 до цього договору (з урахуванням інших положень договору) на рахунок організації (Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав"). Організацією може надсилатись користувачу рахунок-фактура в електронній формі, підписаний із використанням електронного цифрового підпису за допомогою системи електронного документообігу.

Як зазначалось, у п. 3.4 договору визначено, що якщо користувач не сплачував єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права два календарних місяці поспіль, то механізм розстрочки припиняє дію достроково і розпочинають діяти умови річної оплати (умови річної оплати означають: оплату за рік у вигляді повної передоплати, причому її строк здійснення вважається таким, що настав; і це правило стосується кожного із дозволів: як стосовно авторських прав, так і стосовно суміжних прав).

Розмір єдиного щомісячного сукупного платежу за майнові права складає 1300 грн за використання в комерційній діяльності музичних творів (п. 2 додатку № 3 до договору).

Суд апеляційної інстанції встановив, що відповідач у спірний період дії договору належним чином не виконав зобов`язання щодо виплати винагороди (роялті) відповідно до умов договору. Так, дата сплати єдиного щомісячного сукупного платежу за майнові права, який не було сплачено, настала у липні 2020 році, тобто із вказаного часу і до дати звернення із даним позовом (грудень 2021 р.), минуло більше ніж 2 (два) місяці, а відтак механізм (режим розстрочки) є таким, що вже не діє відповідно до п. 3.4 договору про правомірне використання, а тому відповідач має сплатити за цей період повну передоплату.

Судовою колегією суддів враховується те, що за період дії договору з 01.08.2019 р. по 31.07.2020 р. у відповідача був відсутній борг за договором про що вказує позивач та не заперечується сторонами.

В свою чергу, за період дії договору з 01.08.2020 р. по 31.07.2021 р. у відповідача існувала заборгованість за договором, зокрема: 1 300 грн х 8 (кількість місяців у другому році дії договору, за які відповідач має заборгованість) + 670,97 грн (залишок від переплати за останнім платежем відповідача) + 83,87 грн (нарахування за березень-квітень 2020 р.) + 1006,45 грн (нарахування за травень 2020 р.) = 12 161, 29 грн. У зв`язку із введенням карантину у період з березня 2020 р. по квітень 2020 р. включно, сума щодо сплати винагороди (роялті) у розмірі двох щомісячних єдиних платежів за авторські і суміжні права (1 300 грн х 2 = 2 600 грн) була перерахована і сумарно становить 83,87 грн. Також у зв`язку із введенням карантину в травні 2020 р., сума щодо сплати винагороди (роялті) за авторські і суміжні права (1 300 грн) була перерахована і сумарно становила 1006, 45 грн.

Водночас, за період дії договору з 01.08.2021 р. по 31.07.2022 р. у відповідача існувала заборгованість за договором, зокрема: 1 300 грн х 12 (кількість місяців у третьому році дії договору, за які відповідач має заборгованість) сума сплати становить - 15 600 грн.

Отже, загальна заборгованість відповідача за договором за два роки становила 27 761, 29 грн, що правильно встановлено судом першої інстанції.

У даному позові позивач просить суд стягнути із відповідача заборгованість в розмірі 13 230, 64 грн, що становить 50 % від платежу користувача з серпня 2020 р. по липень 2021 р. в сумі 5 430, 64 грн та з серпня 2021 р. по липень 2022 р. в сумі 7 800 грн. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази здійснення відповідачем оплати винагороди (роялті) за заялений позивачем у позові період.

В силу п. 3.5 укладеного між сторонами договору, отриманий організацією від користувача Єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права перераховуються організацією за рахунок суміжної ОКУ та на рахунок авторської ОКУ. Пропорції щодо перерахування на суміжну ОКУ та на авторську ОКУ дотримуються організацією завжди в рівних частках (50 % на 50 %). Тобто 50 % від зазначеного платежу користувача має отримати суміжна ОКУ, а інші 50% авторська ОКУ.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості в розмірі 13 230, 64 грн правомірні та такі, що підлягають задоволенню в межах заявлених позивачем вимог, що є його правом, з урахуванням приписів ст. 14 ГПК України.

Відповідач, в порушення вимог ст. ст. 74, 76-79 ГПК України, не спростував розміру заявленої до стягнення заборгованості в сумі 13 230, 64 грн за спірний період; такі докази в матеріалах справи відсутні.

Окрім того, суд приймає до уваги те, що відповідач про розгляд справи в суді першої інстанції повідомлявся у встановленому порядку (а. с. 43), в процесі розгляду справи в суді першої інстанції відзиву на позовну заяву не подав, жодних заперечень щодо розміру заборгованості, належності та допустимості доказів наданих позивачем на її підтвердження відповідачем не заявлено.

Отже, враховуючи те, що відповідач відзиву на позовну заяву до суду першої інстанції не подав, не заявляв про незгоду із позовними вимогами (розміром боргу), тому у відповідності до ч. 4 ст. 165 ГПК України, відповідач не вправі заперечувати проти таких обставин під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 01.06.20021 р. у справі №916/1714/20 та колегія суддів враховує такі висновки відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ч. 4 ст. 236 ГПК України.

Також суд враховує умови договору № КБР-110/08/19Н від 01.08.2019 р., яким передбачено, що обов`язок відповідача щодо оплати винагороди за договором виникає: або шляхом розстрочки не пізніше 15 днів з дати підписання основного договору у розмірі єдиного щомісячного сукупного платежу; або шляхом річної оплати у розмірі повної передоплати за рік (у разі не активації механізму розстрочки) несплата щомісячного сукупного платежу за майнові права два календарних місяці поспіль. Суд зазначає, що дата сплати єдиного щомісячного сукупного платежу за майнові права, який не було сплачено настала у липні 2020 році, тому з цього часу і до дати звернення із даним позовом (грудень 2021 р.), минуло більше ніж 2 (два) місяці, а відтак механізм (режим розстрочки) є таким, що вже не діє відповідно до п. 3.4 договору та почав діяти механізм річної оплати, тобто, у відповідача виник обов`язок щодо оплати винагороди в розмірі повної передоплати за рік.

З огляду на викладене, доводи апелянта про те, що вимоги про дострокового стягнення платежів за період дії договору з 01.08.2021 р. по 31.07.2022 р., нарахованих за грудень 2021 р. - серпень 2022 р. є передчасними, суд вважає безпідставними.

Посилання апелянта на те, що у 2021 році відповідач через запровадженні обмеження (карантинні) могла використовувати лише 50 % посадових місць, що впливає на розмір роялті за цей період, суд вважає такими, що не може бути підставою для відмови в позові, оскільки вказане не звільняє відповідача від виконання ним договірних зобов`язань.

Щодо заяви позивача про стягнення із відповідача витрат на надання правової допомоги у розмірі 10 000 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України), що не позбавляє суд обов`язку перевірити достовірність доказів наданих позивачем.

Як встановлено апеляційним судом, 08.11.2021 р. між Адвокатським об`єднанням "Інтелкрафтс" (Адвокатське об`єднання) та Громадською спілкою "Українська ліга авторських і суміжних прав" (клієнт) укладено договір № 14.805-Н про надання професійної правничої допомоги, відповідно до п.п.1.1,1.2 якого адвокатське об`єднання зобов`язується надавати клієнту професійну правничу допомогу в обсязі і на умовах, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується прийняти і оплатити надану йому правову допомогу. Професійна правнича допомога, що надається за цим договором: підготовка позовної заяви та всіх необхідних документів, пов`язаних з розглядом справи, звернення до суду, представництво інтересів клієнта в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій у господарській справі за позовом клієнта до Фізичної особи-підприємця Рудик Віри Петрівни про стягнення заборгованості за договором № КБР-110/08/19-Н від 01.08.2019 р.

Пунктом 4.1.1 договору передбачено, що за підготовку позовної заяви, звернення до суду та представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції клієнт сплачує адвокатському об`єднанню винагороду в розмірі 10000 грн без ПДВ.

За змістом п. 4.2 договору клієнт оплачує винагороду адвокатському об`єднанню у строки, погоджені сторонами, але не пізніше дати розгляду справи по суті на відповідній стадії судового розгляду. Оплата здійснюється у безготівковому порядку шляхом перерахування відповідної грошової суми на поточний рахунок адвокатського об`єднання.

Відповідно до п. 4.4 договору, за результатами надання професійної правничої допомоги на кожній стадії судового процесу складається акт, що підписується представником кожної зі сторін. В акті зазначається, яка саме правнича допомога була надана та її вартість.

В матеріалах справи міститься акт приймання-передачі наданих послуг з професійної правничої допомоги від 10.01.2022 р., відповідно до якого сторони підтверджують надання професійної правничої допомоги на загальну суму 10 000 грн (а. с. 48).

Також у матеріалах справи міститься свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю КВ№000083 від 11.12.2017 р., видане Хлєбнікову Сергію Георгійовичу (а. с. 35).

Проаналізувавши надані суду докази в підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, апеляційний господарський суд вважає, що заявником в повній мірі, відповідно до вимог ст. 74 ГПК України, доведено та документально обґрунтовано розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі.

Суд зазначає, що за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Отже, у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19).

Відповідач заперечень стосовно заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу до суду першої інстанції не подав, клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявив.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню.

Окрім того, суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо неспівмірності заявлених позивачем до стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, оскільки даний розмір витрат відповідає у повній мірі критерію реальності таких витрат, розмір витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат з урахуванням складності справи.

Колегія суддів зазначає, що в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції належно виконав свій обов`язок щодо мотивації прийнятого ним рішення у даній справі та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Суд вважає посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Житомирської області від 06.06.2022 р. у справі № 906/1290/21 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу ФОП Рудик В.П. - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача згідно ст. ст. 129, 282 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Рудик Віри Петрівни на рішення Господарського суду Житомирської області від 06.06.2022 р. у справі № 906/1290/21 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строк оскарження до Верховного Суду встановлений статтями 286-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.