ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року м. Черкаси справа № 925/633/22

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М, за участі прокурора Черкаської обласної прокуратури Цибаня В.І., без участі представників сторін, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом Заступника керівника Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту житловокомунального комплексу Черкаської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Главшляхбуд про стягнення 224708 грн. 93 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради (далі - позивач) звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Главшляхбуд (далі - відповідач) про стягнення, на підставі договору № 266 від 29.06.2016 року, 209332 грн. 14 коп. інфляційних втрат, 15376 грн. 79 коп. 3% річних, що разом становить 224708 грн. 93 коп., а також відшкодування судових витрат.

Позов мотивовано невиконанням відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором № 266 від 29.06.2016 року, що підтверджено судовим рішенням.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 11.07.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/633/22 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11.08.2022 року.

Ухвалою суду від 11.08.2022 року у зв`язку з неявкою представників відповідача розгляд справи по суті відкладено на 30.08.2022 року, для забезпечення дотримання прав відповідача бути проінформованим про час і дату призначення судового засідання розміщено оголошення про виклик відповідача на офіційній сторінці Господарського суду Черкаської області веб-порталу судової влади України.

У судовому засіданні 30.08.2022 року прокурор позов з підстав і у розмірі, викладених у позовній заяві, підтримав, просив суд задовольнити повністю.

Позивач та відповідач явку представників у судове засідання не забезпечили, причини неявки не повідомили. Відповідач письмовий відзив на позов не подав, проти позову і розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не заперечував, поштові відправлення з ухвалами суду від 11.07.2022 року, від 11.08.2022 року, направлені відповідачу, повернулись до суду з відміткою пошти про невручення - за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження відповідача: 18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, буд. 44/1, офіс 411.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою; якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні; відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 3, в разі, якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, суд продемонстрував достатню старанність, щоб дозволити відповідачу, який повинен був знати про правила, що застосовуються до надіслання судових повідомлень учасникам справи, визначитися з провадженням проти нього та скористатись правами і обов`язками, передбаченими статтями 42, 46 ГПК України і вважає його повідомленим належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 3 статті 202 ГПК України, суд розглядає справу за відсутності учасника справи або його представника, якщо їх було належним чином повідомлено про судове засідання, у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представників позивача і відповідача за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ст.ст. 233, 240 ГПК України, у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з наступних підстав.

29.06.2016 року Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради, як замовник 1, позивач - Департамент житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради, як замовник 2 та відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Главшляхбуд", як підрядник уклали договір №266 (далі Договір), п.1.1., якого підрядник зобов`язався виконати роботи з капітального ремонту вулиці Смілянської (від вул. 30 років Перемоги до меж міста) в м. Черкаси (далі об`єкт), за переліком, обсягами робіт та використовуючи матеріали, наведені у додатках №№1-3 Договору, які є невід`ємними його частинами, а також згідно з проектно-кошторисною документацією на виконання цих робіт.

Сторони погодили усі істотні умови Договору, і зокрема, домовилися про наступне:

п. 3.1. - ціна договору становить 28920997,20 грн. з ПДВ. При цьому:

- фінансування 2016 року 22000000,00 грн.;

- фінансування 2017 року 6920997,20 грн.

п. 4.1. протягом 5 (п`яти) банківських днів, з моменту підписання сторонами договору, згідно Постанови КМУ від 23.04.2014 №117, замовник 2 перераховує підряднику аванс у розмірі 50% від розміру фінансування відповідного року, наведеного в п. 3.1 Договору, який підрядник зобов`язується використати на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій та виробів протягом 3 (трьох) місяців з моменту отримання цього авансу, але не пізніше 20 грудня відповідного бюджетного періоду. По закінченню вищевказаного терміну, протягом 1 (одного) робочого дня, невикористана сума авансу має бути повернута замовнику 2;

п. 4.2. - остаточний розрахунок за виконані роботи, здійснюється на умовах відстрочки платежу до 30 (тридцяти) банківських днів з моменту і на підставі підписаних замовником 2 і підрядником актів виконаних робіт за формами №КБ-2в, №КБ-3.

п. 5.1. - підрядник зобов`язаний розпочати роботи за Договором протягом 3 (трьох) днів з моменту отримання від замовника 2 документів, передбачених п. 6.1.1 Договору, і завершити виконання робіт до 30 червня 2017 року. При цьому, у 2016 році мають бути виконані:

- зовнішні мережі зливної каналізації (К2) 100%

- ремонтні роботи дороги в межах фінансування 2016 року.

Виконання робіт за договором здійснюється із дотриманням графіку виконання робіт (додаток №4). Датою закінчення робіт вважається дата їх прийняття замовником 2. Виконання робіт може бути здійснено достроково.

п. 5.3. - здавання й приймання робіт після закінчення їх виконання здійснюється у відповідності до чинного законодавства України і оформляється актом здавання виконаних робіт (форма КБ-2в, КБ-3).

У подальшому додатковими угодами від 29.09.2016 №1, від 26.10.2016 №2, від 29.11.2016 №3, від 29.06.2016 №4, від 30.12.2016 №5 і від 16.03.2017 №6 сторони Договору внесли зміни до нього в частині сум фінансування відповідних бюджетних років та строків виконання робіт.

Згідно з останньою додатковою угодою від 16.03.2017 №6 сторони Договору виклали його пункт 3.1 наступній редакції:

"3.1. Ціна договору становить 28920997,20 грн. з ПДВ. При цьому:

- фінансування 2016 року 25846126,00 грн.;

- фінансування 2017 року 0,00 грн.;

- фінансування 2018 року 3074871,20 грн.",

а в пункті 5.1 Договору передбачили термін виконання робіт до 30.04.2018 року.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.09.2021 року у справі № 925/194/19 позов Заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради заявлений, на підставі договору № 266 від 29.06.2016 року, задоволено повністю, стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю "Главшляхбуд", на користь позивача 1000000 грн. невикористаного авансу, 19000 грн. інфляційних втрат, 562701 грн. 21 грн. пені і 153743 грн. 56 коп. штрафу, на користь Черкаської обласної прокуратури - 26031 грн. 67 коп. судового збору.

01.11.2021 року на виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 28.09.2021 року видано відповідні накази.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2022 року рішення Господарського суду Черкаської області від 28.09.2021 року залишено без змін.

Позивач листом № 7068-01-11 від 30.06.2020 року (а.с. 45) підтвердив прокурору, на його звернення від 18.05.2022 року, що відповідач 26.11.2021 року сплатив позивачу 50000 грн. боргу за договором № 266 від 29.06.2016 року.

Із витягу з автоматизованої системи виконавчого провадження (а.с. 46-49) вбачається, що за заявою Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради приватним виконавцем Чупис Т.П. відкрито виконавче провадження № 69309323 на підставі наказу Господарського суду Черкаської області від 01.11.2021 року у справі № 925/194/19, станом на 04.07.2022 року рішення суду від 28.09.2021 року не виконано, сума грошових коштів, яка підлягає стягненню за виконавчим документом становить 1685444 грн. 77 коп.

За період прострочення повернення авансу прокурор нарахував відповідачу до сплати за період лютий-травень 2022 року 209332 грн. 14 коп. інфляційних втрат та за період з 10.02.2022 року по 31.05.2022 року - 15376 грн. 79 коп. 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Отже, предметом позову у справі, що розглядається, є вимога прокурора та позивача про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних заявлених у зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання, що підтверджено рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.09.2021 року у справі № 925/194/19, яке набрало законної сили 10.02.2022 року.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ст. 11 ч. ч. 1, 2 п. 1, ст. 16 ч. 2 п. п. 5, 8 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Суд також враховує висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року у справі № 918/631/19 про те, що правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 цього Кодексу.

У справі, яка розглядається, спір виник у зв`язку з невиконанням рішення суду про повернення відповідачем суми невикористаного авансу у розмірі 1000000 грн., які на дату звернення до суду з позовом відповідачем не повернені.

Судом враховано положення ст. 534 ЦК України якою визначено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Відповідно сплата відповідачем на користь позивача 26.11.2021 року 50000 грн. зарахована на часткове погашення визнаного судом розміру штрафу.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили (правовий висновок колегії суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду в ухвалі від 26.03.2019 року у справі № 910/13862/15).

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З преамбули статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг проти України», а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» вбачається, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З огляду на зазначене суд, встановивши, що рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто грошову суму і таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, а отже, є грошовим зобов`язанням, приходить до висновку щодо наявності між сторонами грошового зобов`язання, яке відповідач належним чином не виконував, що є підставою для стягнення на користь позивача інфляційних втрат, 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання.

З огляду на викладені обставини заяви, наведені норми законодавства спірну вимогу прокурора про стягнення інфляційних втрат, 3% річних заявлених на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суд вважає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Проте, їх розрахунок проведено не правильно, оскільки прокурором нарахування проведено на загальну суму стягнення за рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.09.2021 року у справі № 925/194/19 несплаченої відповідачем заборгованості з урахуванням сум боргу з невикористаного авансу, інфляційних втрат, пені, штрафу та фактичної сплати 50000 грн., яка визначена ним у розмірі - 1685444 грн. Разом з тим, розмір фактичної суми боргу відповідача, яка невиконана перед позивачем становить 1000000 грн., на суму якої слід проводити нарахування інфляційних втрат і 3% річних.

За розрахунком суду розмір інфляційних втрат, нарахованих за період лютого-травня 2022 року становить 124188 грн. 42 коп., розмір 3% річних нарахованих за період з 10.02.2022 року по 31.05.2022 року становить 9123 грн. 29 коп. і в такому розмірі вимоги прокурора підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене суд вважає, що вимоги прокурора в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 85143 грн.72 коп., 3% річних у сумі 6253 грн. 50 коп. задоволенню не підлягають.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладені обставини справи і наведені норми законодавства суд вважає позов обґрунтованим, доказаним і з зазначених у ньому підстав задовольняє повністю.

З урахуванням викладених обставин справи, умов Договору та наведених норм законодавства суд спірні вимоги прокурора, позивача про стягнення 124188 грн. 42 коп. інфляційних втрат, 9123 грн. 29 коп. 3% річних за відповідний період прострочення сплати основної заборгованості вважає обґрунтованими і позов задовольняє частково, в стягненні 85143 грн.72 коп. інфляційних втрат, 6253 грн. 50 коп. 3% річних відмовляє.

На підставі статті 129 ГПК України, з відповідача на користь Черкаської обласної прокуратури підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог 2481 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, 185, 191, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Главшляхбуд, , місцезнаходження: 18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, буд. 44/1, офіс 411 на користь Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради, , місцезнаходження: 18001, м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 36 124188 грн. 42 коп. інфляційних втрат, 9123 грн. 29 коп. 3% річних.

У задоволенні позову в частині вимог про стягнення 85143 грн.72 коп. інфляційних втрат, 6253 грн. 50 коп. 3% річних - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Главшляхбуд, , місцезнаходження: 18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, буд. 44/1, офіс 411 на користь Черкаської обласної прокуратури, , місцезнаходження: 18015, Черкаська область, м. Черкаси, бульв. Шевченка, буд. 286 2481 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.10.2022 року.

Суддя В.М. Грачов