РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2022Справа № 910/5334/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РІМОЛ";

до Комунального підприємства "Київпастранс";

про стягнення 765 290,20 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Рябий І.П.

Представники:

Від позивача: Альонкіна А. І. адвокат, ордер серії АА № 1218000 від 30.06.2022;

Від відповідача: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РІМОЛ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Київпастранс" про стягнення заборгованості за договором № 52.21-21 від 22.02.2021 в розмірі 765 290,20 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/5334/22, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання призначено на 26.07.2022.

У судових засіданнях 26.07.2022 та 30.08.2022 оголошувалися перерви.

Під час розгляду спору по суті 30.08.2022 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання 30.08.2022 своїх повноважних представників не направив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач, який вважається належним чином повідомленим про наявність у провадженні суду справи з позовними вимогами до нього, у строк, встановлений частиною 1 статті 178 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою суду від 04.07.2022, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на наведене та з урахуванням того, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «РІМОЛ» (далі - позивач, ТОВ «РІМОЛ») та Комунальним підприємством «Київпастранс» (далі - відповідач, КП «Київпастранс») було укладено договір № 52.21-21 (далі - договір), за яким позивач є постачальником, а відповідач - покупцем товару, а саме моторної оливи.

Згідно з пунктом 1.1. договору, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю моторні оливи (лот №3 - моторні оливи), код 09210000-4 за ДК 021:2015 «Мастильні засоби», надалі - товар, а покупець сплатити за товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації, що додається до цього договору та є його невід`ємною частиною.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що сума договору (ціна договору) визначається згідно з специфікацією, що є невід`ємною частиною цього договору і становить 856 050,00 грн. (вісімсот п`ятдесят шість тисяч п`ятдесят гривень 00 копійок) без ПДВ, крім того ПДВ 20% - 171 210,00 грн. (сто сімдесят одна тисяча двісті десять гривень 00 копійок), разом ціна договору становить 1 027 260,00 грн. (один мільйон двадцять сім тисяч двісті шістдесят гривень 00 копійок) з ПДВ.

Відповідно до пункту 3.3. договору, сума (ціна) цього договору може бути змінена, в бік зменшення, за взаємною згодою сторін, шляхом укладання відповідної додаткової угоди до цього договору, у випадках передбачених законодавством України.

01.04.2021 між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1 до договору №52.21-21 від 22.02.2021 (додаток №2), якою було затверджено нову суму договору, яка становить 845 550,00 грн. (вісімсот сорок п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень 00 копійок) без ПДВ, крім того ПДВ 20% - 169 110,00 грн. (сто шістдесят дев`ять тисяч сто десять гривень 00 копійок), разом - 1 014 660,00 грн. (один мільйон чотирнадцять тисяч шістсот шістдесят гривень 00 копійок).

Пунктом 4.1. договору встановлено, що розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 90 (дев`яносто) робочих днів з дати підписання покупцем видаткової накладної за фактично поставлену окрему партію товару.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що постачальник зобов`язується поставити товар покупцю згідно з Міжнародними правилами тлумачення торгових термінів «INCOTERMS- 2010»: DDP за адресою: м. Київ, філії та відокремлені підрозділи КП «Київпастранс», перелік яких зазначається у додатку №4 до цього договору.

Протягом 2021 року позивачем було поставлено на адресу покупця товар, що підтверджується наступними доказами, які містяться у матеріалах справи:

- видатковою накладною №374 від 24.02.2021 на суму 121 440,00 грн, довіреністю №60 від 22.02.2021, товарно-транспортною накладною №Р374 від 24.02.2021;

- видатковою накладною №709 від 06.04.2021 на суму 44 400,00 грн, довіреністю №36 від 01.04.2021, товарно-транспортною накладною №Р709 від 06.04.2021;

- видатковою накладною №993 від 12.05.2021 на суму 8 880,00 грн, довіреністю №166 від 11.05.2021, товарно-транспортною накладною №Р993 від 12.05.2021;

- видатковою накладною №1112 від 25.05.2021 на суму 6 660,00 грн, довіреністю №49 від 20.05.2021, товарно-транспортною накладною №Р1112 від 25.05.2021;

- видатковою накладною №1113 від 25.05.2021 на суму 2 220,00 грн, довіреністю №49 від 20.05.2021, товарно-транспортною накладною №РР1113 від 25.05.2021;

- видатковою накладною №1202 від 02.06.2021 на суму 89 280,00 грн, довіреністю №188 від 01.06.2021, товарно-транспортною накладною №Р1202 від 02.06.2021;

- видатковою накладною №1611 від 21.07.2021 на суму 148 800,00 грн, довіреністю №247 від 19.07.2021, товарно-транспортною накладною №Р1611 від 21.07.2021;

- видатковою накладною №1750 від 04.08.2021 на суму 4 440,00 грн, довіреністю №69 від 27.07.2021, товарно-транспортною накладною №Р1750 від 04.08.2021;

- видатковою накладною №2123 від 17.09.2021 на суму 238 080,00 грн, довіреністю №324 від 16.09.2021, товарно-транспортною накладною №Р2123 від 17.09.2021;

- видатковою накладною №2360 від 21.10.2021 на суму 22 291,20 грн, довіреністю №138 від 20.10.2021, товарно-транспортною накладною №Р2360 від 21.10.2021;

- видатковою накладною №2361 від 21.10.2021 на суму 148 800,00 грн, товарно- транспортною накладною №Р2361 від 21.10.2021.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, а саме з платіжного доручення №8АП00693/1 від 01.03.2021 на суму 50 000,00 грн та платіжного доручення №8АП02308/1 від 09.07.2021 на суму 20 001,00 грн, відповідач здійснив оплату лише частково в розмірі 70 001,00 грн.

Враховуючи той факт, що відповідачем тривалий час не сплачувалася заборгованість за договором, позивач направив претензію № 1124/21-1 від 24.11.2021, в якій вимагав від КП «Київпастранс» оплату за поставлений товар, однак відповідач не задовольнив вимоги претензії, а також не сплатив грошових коштів за поставлений товар.

Таким чином, станом на момент подачі позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем становить 765 290,20 грн, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 361 за період з 22.02.2021 до 23.06.2022 та карткою рахунку 361 за період з 22.02.2021 до 23.06.2022, які наявні у матеріалах справи.

Згідно з пунктом першим частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Укладений між сторонами договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Суд встановив факт поставки позивачем товару за договором загальною вартістю 765 290,20 грн, про що свідчить наявні в матеріалах справи видаткові накладні, та факт прийняття товару відповідачем, що підтверджується підписом його представника та відповідними довіреностями, які наявні в матеріалах справи.

Вищевказані видаткові накладні відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", будь-які істотні недоліки у них відсутні, відтак суд приймає зазначені видаткові накладні як належні докази на підтвердження поставки товару позивачем та його прийняття відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

За приписами частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З огляду на положення пункту 4.1 договору, зобов`язання з оплати товару мало бути виконане відповідачем протягом 90 календарних днів з дати підписання покупцем видаткової накладної на фактично поставлену окрему партію товару.

Приймаючи до уваги умови укладеного сторонами договору, суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань є таким, що настав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (частина 2 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В статті 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Частинами 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У свою чергу, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №914/843/18.

Відповідач заявлені вимоги не заперечив, обставин прострочки оплати товару за договором № 52.21-21 в сумі 765 290,20 грн не спростував, а тому, при розгляді заявленого спору суд вважає за належне керуватися наявними у справі доказами.

Оскільки доказів належної оплати заборгованості за поставлений товар суду не надано, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення 765 290,20 грн заборгованості, а відповідач належними і допустимими доказами не довів суду належного виконання ним своїх зобов`язань, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми основного боргу за договором № 52.21-21 від 22.02.2021 у сумі 765 290,20 грн визнаються судом такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням положень пункту першого частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

У позовній заяві позивачем зазначено про понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами 1-2 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 2 статті 128 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно до частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До матеріалів справи долучено договір № 114 про надання правової допомоги від 09.11.2021 (далі - договір № 114), укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «РІМОЛ» та Адвокатським об`єднанням «Столична правова група» в особі директора Шнягіна О. Г.

Відповідно до пункту 1.1. договору № 114 клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Пунктом 4.1. договору № 114 встановлено, що правову допомогу, що надається адвокатським об`єднанням, клієнт оплачує в гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок адвокатського об`єднання.

Оплата за даними договором здійснюється не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання клієнтом рахунку (пункт 4.2. договору № 114)

Згідно з пунктом 4.3. договору № 114, розмір винагороди (гонорару) адвокатського об`єднання за звітний період зазначається сторонами в акті приймання-передачі наданих послуг (далі-акт), акт надсилається клієнту адвокатським об`єднанням звичайною або електронною поштою. На письмову вимогу клієнта. адвокатське об`єднання може надавати акти про надання правової допомоги, в яких буде вказано перелік наданої правової допомоги із ідентифікацією.

З пункту 4.4. договору № 114 вбачається, що акт про надання правової допомоги вважається підписаним, якщо протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту його отримання клієнтом, останній не надав адвокатському об`єднанню письмові аргументовані заперечення на акт.

На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу за договором № 114 до матеріалів справи долучено протокол доручення № 4 від 24.06.2022, ордер серії АА № 1218000 від 30.06.2022 та платіжне доручення № 448 від 29.06.2022.

Як вбачається з платіжного доручення № 448 від 29.06.2022, позивачем перераховано на користь Адвокатського об`єднання «Столична правова група» грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн.

Слід зазначити, що відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Суд враховує позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Суд вважає понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн підтвердженими та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Київпастранс" (04070, місто Київ, Набережне шосе, будинок 2, ідентифікаційний код юридичної особи 31725604) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РІМОЛ" (03113, місто Київ, вулиця Лагерна, будинок 2, офіс 22, ідентифікаційний код юридичної особи 36592205) 765 290 (сімсот шістдесят п`ять тисяч двісті дев`яносто) грн 20 коп. заборгованості, 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 11 479 (одинадцять тисяч чотириста сімдесят дев`ять) грн 36 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03.10.2022.

Суддя О.В. Мандриченко