ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"29" вересня 2022 р. Справа № 924/447/22

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Мухи М.Є., розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову у справі

за позовом першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Національної академії аграрних наук України, м. Київ

до Державного підприємства "Дослідне господарство "Проскурівка" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України с. Проскурівка, Хмельницький район, Хмельницька область

до Приватного підприємства "Аграрна компанія 2004" с. Попівці, Хмельницький район, Хмельницька область

про визнання недійсним договору поставки від 22.10.2020р. № 22/10/20

ВСТАНОВИВ:

08.07.2022р. на адресу суду надійшла позовна заява першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Національної академії аграрних наук України про визнання недійсним договору поставки від 22.10.2020р. №22/10/20 укладеного між Державним підприємством "Дослідне господарство "Проскурівка" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України та Приватним підприємством "Аграрна компанія 2004".

Ухвалою від 12.07.2022р. відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 03.08.2022р. У підготовчих засіданнях від 03.08.2022р., 29.08.2022р., 06.09.2022р. оголошувалися перерви. У підготовчому засіданні 19.09.2022р. було оголошено перерву до 27.09.2022р.

27.09.2022р. до суду надійшла заява Хмельницької обласної прокуратури про забезпечення позову у якій прокурор просить заборонити відповідачам ПП "Аграрна компанія 2004", ДП "Дослідне господарство "Проскурівка" та іншим особам, зокрема ТОВ "Партнер Агропром" вчиняти дії щодо предмету спору, а саме щодо зміни сторони договору поставки від 22.10.2022р. №22/10/20.

Обґрунтовуючи заяву зазначає, що в ході розгляду судом області вказаної позовної заяви Хмельницькій обласній прокуратурі стало відомо, що Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області відповідно до 8.3.5.1. Плану проведення заходів державного фінансового контролю Західного офісу Держаудитслужби України на II квартал 2022 року проведено ревізію окремих питань фінансово - господарської діяльності ДП "Дослідне господарство "Проскурівка" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України за період з 01.01.2018р. по 31.12.2021р.

На запит обласної прокуратури від 08.09.2022р. 15/1-337 вих-22 Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області листом від 14.09.2022р. № 132207-17/2383-2022 повідомлено, що з метою підтвердження стану взаєморозрахунків та повноти виконання господарських угод в червні 2022 року проведено зустрічні звірки в ПП "Аграрна компанія 2004" за період з 01.01.2018р. по 31.12.2021р.

За результатами зустрічної звірки встановлено, що відповідно до договору про відступлення права вимоги від 01.12.2021р. № 01/12/21-1, укладеного між ПП "Аграрна компанія 2004" та ТОВ "Партнер Агропром" право вимоги заборгованості ДП ДГ "Проскурівка" перед ПП "Аграрна компанія 2004" по договору від 22.10.2020р. № 22/10/20 відступлено ТОВ "Партнер Агропром" (ідентифікаційний код 42975551, юридична адреса: Україна, 30352, Хмельницька область, Ізяславський район, село Білеве, вул. Центральна, буд. 1А).

З огляду на те, що відповідачу ПП "Аграрна компанія 2004" відомо про укладення між ним та ТОВ "Партнер Агропром" договору про відступлення права вимоги від 01.12.2021р. № 01/12/21-1, яким відступлено право вимоги заборгованості ДП ДГ "Проскурівка" перед ПП "Аграрна компанія 2004" по договору від 22.10.2020р. № 22/10/20 вважає, що існує значна ймовірність подальшого відступлення вимоги по договору який є предметом спору у вказаній справі.

На думку прокуратури ймовірність подальшого відступлення вимоги за договором поставки від 22.10.2020р. № 22/10/20 на користь інших осіб, що не є учасниками цієї справи може в значній мірі ускладнити чи взагалі зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, у разі задоволення позову на користь заявника, адже відсутність заборони на вчинення дій щодо предмета спору може призвести до постійної зміни сторони спору, що врешті істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

ПП "Аграрна компанія 2004" у письмовій позиції заперечує проти вжиття заходів забезпечення у даній справі та вважає, що заява прокурора є необґрунтованою, заходи забезпечення не є співрозмірними та адекватними, оскільки в справі №924/447/22 розглядається питання щодо недійсності договору поставки № 22/10/20 від 22.10.2020р. на момент укладення. Крім того прокурором не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. У заяві просить відмовити.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно приписів ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З наведеного вище вбачається, що питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Суд зазначає, що вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення суду, прийнятого за результатами розгляду справи. Це заходи з припинення дій, які можуть утруднити виконання у майбутньому рішення суду чи зробити його виконання неможливим, а тому заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання судового рішення.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Наведена правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 по справі № 910/1040/18.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом. Такий правовий висновок викладено в пункті 8.9 постанови Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 904/5876/19.

Згідно з частиною четвертою статті 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Предметом розгляду у даній справі є визнання недійсним договору поставки від 22.10.2020р. №20/10/20 укладеним між Державним підприємством "Дослідне господарство "Проскурівка" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України та Приватним підприємством "Аграрна компанія 2004". Поряд із цим обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову прокурор вказує на ймовірність подальшого відступлення права вимоги за договором поставки від 22.10.2020р. № 22/10/20 на користь інших осіб, що не є учасниками цієї справи, що може в значній мірі ускладнити чи взагалі зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, у разі задоволення позову на користь заявника, адже відсутність заборони на вчинення дій щодо предмета спору може призвести до постійної зміни сторони спору, що врешті істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

З`ясувавши позиції сторін, дослідивши подану заяву, судом враховано, що прокурорм не подано суду доказів, вчинення відповідачами чи іншими особами дій, спрямованих на утруднення виконання судового рішення, або ухилення від виконання судового рішення та доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ним не доведено, що вжиття відповідних заходів забезпечення позову ефективно захистить або поновить порушені чи оспорюванні права або інтереси позивача.

Заявником також не зазначено яким саме чином та які обставини свідчать про те, що рішення суду в майбутньому буде виконати неможливо чи його виконання буде ускладнене, оскільки такі припущення не вказують на вчинення відповідачами чи іншими особами щодо яких прокурор просить вжити заходи забезпечення позову дій відносно предмету спору. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість укладення договорів відступлення права вимоги за спірним договором без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, оцінивши доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості його вимог забезпечення збалансованості інтересів сторін, імовірності утруднення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Хмельницької обласної прокуратури про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Хмельницької обласної прокуратури про забезпечення позову відмовити.

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://km.arbitr.gov.ua.

Ухвала набрала законної сили 29.09.2022р. та може бути оскаржена в порядку визначеному ст.ст. 255-257 ГПК України до Північно - західного апеляційного господарського суду.

Суддя М.Є. Муха

Віддруковано 1 примірник матеріалів справи.

Направлено на ел.пошту: Хмельницька обласна прокуратура (), позивачу (), відповідачу 1 (), відповідачу 2 (адвокату Сапьолкіній Н.В. ).