ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2022 року м. Черкаси справа № 925/515/22

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М., за участі представників сторін: позивача адвоката Мовчана О.М., відповідача-1 не з`явились, відповідача-2 не з`явились, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» (відповідач-1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (відповідач-2) про розірвання договору, виселення і стягнення 222 030 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернулася в Господарський суд Черкаської області з позовом до Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» (далі також відповідач-1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі також відповідач-2, а разом - сторони), в якому просила суд:

розірвати договір Суборенди нежитлового приміщення загальною площею 246, 7 м.кв., а саме приміщення: №1-1 площею 3,9 м.кв., № 1-3 площею 217,2 м.кв., № 1-11 площею 3,7 м.кв., № 1-12 площею 7,5 м.кв., № 1-13 площею 14,4 м.кв., що розташовані на першому поверсі нежитлової будівлі літ. «Б-ІІІ» за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. та зареєстрованого за реєстром № 1207;

зобов`язати Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46. ) звільнити та повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень загальною площею 246, 7 м.кв., а саме приміщення: №1-1 площею 3,9 м.кв., № 1-3 площею 217,2 м.кв., № 1-11 площею 217,2 м.кв., № 1-12 площею 7,5 м.кв., № 1-13 площею 14,4 м.кв., що розташовані на першому поверсі нежитлової будівлі літ. «Б-ІІІ» за адресою: АДРЕСА_1 ;

стягнути солідарно з Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46. ) та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб(040053, Київ, вул. Січових Стрільців, код за ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , код інн. НОМЕР_1 заборгованість в розмірі 222030 грн. та сплачений судовий збір.

Позов мотивовано ліквідацією банку, умови розірвання договору сторонами погоджені, але на підписання угоди про розірвання договору представники відповідачів до нотаріуса не з`явились.

Ухвалою суду від 20.06.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/515/22 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 07.07.2022 року, ухвала суду вручена відповідачу-1 - 23.06.2022 року (а.с. 55), а відповідачу-2 24.06.2022 року (а.с. 54).

Ухвалами суду від 07.07.2022 року, 08.08.2022 року підготовче провадження у справі № 925/515/22 закрито, призначено справу до судового розгляду по суті, який в подальшому відкладено на 25.08.2022 року.

Позивач в особі свого представника подав суду 25.08.2022року заяву (вх. № 9756/22, а.с. 75), в якій просив долучити до матеріалів справи додаткові докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідачі відзиви на позов не подали, явку своїх представників в засідання суду не забезпечили , належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представників відповідачів за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 25.08.2022 року представник позивача позов з підстав і у розмірі, викладених у позовній заяві, підтримав і просив суд задовольнити повністю.

Згідно із ст.ст. 233 ч. 6, 240 ч. 1 ГПК України, у судовому засіданні 25.08.2022 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з таких підстав.

23.05.2013 року між ОСОБА_2 , як орендодавцем, та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , як орендарем, укладено договір оренди приміщення (а.с. 23-28), п. 1.1. якого погоджено, що орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування об`єкт оренди приміщення загальною площею 246,7 кв.м. (приміщення, об`єкт оренди), відповідно до копії поверхового плану (додаток №1 до договору), що знаходиться на першому поверсі нежитлової будівлі літ. Б-ІІІ за адресою: АДРЕСА_1 (будівля). Договір оренди приміщення від 23.05.2013 року підписаний представниками сторін, скріплений їхніми печатками, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. та зареєстрованого за реєстром № 1203.

29.03.2021 року до договору оренди приміщення від 23.05.2013 року між ОСОБА_2 , як орендодавцем, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , як первісним орендарем, та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , як новим орендарем, укладено договір про заміну сторони та внесення змін №2 (а.с. 34-35), в якому зокрема замінено особу орендаря на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 . Договір про заміну сторони та внесення змін №2 від 29.03.2021 року посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. та зареєстрованого за реєстром № 517.

23.05.2013 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , як суборендодавцем, Публічним акціонерним товариством «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ», як суборендарем, та ОСОБА_2 , як орендодавцем, укладено договір суборенди приміщення (а.с. 29-33), п.1.1. якого погоджено, що суборендодавець передав, а суборендар прийняв в тимчасове платне користування - суборенду протягом строку оренди - нежитлові приміщення загальною площею 246,7 кв.м. (приміщення, об`єкт суборенди), а саме приміщення: №1-1 площею 3,9 м.кв., № 1-3 площею 217,2 м.кв., № 1-11 площею 3,7 м.кв., № 1-12 площею 7,5 м.кв., № 1-13 площею 14,4 м.кв., відповідно до копії поверхового плану (додаток 31 до договору), що розташовані на першому поверсі нежитлової будівлі літ. «Б-ІІІ» за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторони погодили усі істотні умови договору суборенди приміщення від 23.05.2013 року зареєстрованого в реєстрі за №1207, зокрема, домовилися про таке:

п. 3.1. - передача приміщення(разом с майном, що знаходиться в ньому та є його невід`ємною частиною) в суборенду за цим договором, підписується суборендарем та суборендодавцем протягом 2 (двох) календарних днів після набрання чинності цим договором та після державної реєстрації права суборенди(речових прав) на приміщення, що виникає у суборендаря за цим договором (,реєстрація права оренди). Обовязкове складання акта приймання-передачі приміщення покладається на суборендодавця;

п.4.1. - строк суборенди входить до строку оренди і складає 60 місяців, починається з моменту підписання суборендарем і суборендодавцем акту приймання-передачі приміщення та закінчується у строк, що визначається відповідно до договору. При достроковому розірванні(припиненні) цього договору вказаний у цьому пункті строк суборенди відповідно зменшується;

п. 5.1. договірний розмір місячної суборендної плати за користування приміщенням складає 42062 грн. в місяць(з урахуванням індексації);

п. 5.3. сторони домовились про те, що суборендна плата включає в себе витрати по сплаті комунальних послуг: водопостачання, водовідведення, газо- та електропостачання, опалення, послуг з утримання будівлі і прибудинкової території та інших спожитим суборендарем комунальних послуг, в зв`язку з цим вартість таких витрат не компенсується суборендарем окремо від сплати суборендної плати, визначеної в п. 5.1 даного договору;

п.5.5. суборендар зобов`язується перераховувати суборендну плату, в розмір визначеному згідно з п. 5.1. договору, у безготівковому порядку на поточний рахунок суборендодавця, вказаний в п. 13 цього договору, щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, на підставі цього договору

п.п. 7.1.2., 7.1.10 суборендар зобов`язався: своєчасно та в повному обсязі здійснювати суборендні та інші платежі, згідно з розділу п.5 даного договору; прийняти від суборендодавця приміщення в суборенду та повернути його після закінчення(припинення) строку суборенди (в тому числі, при достроковому розірвані даного договору), в порядку та строки, встановлені умовами даного договору;

п. 9.1. - суборендар зобов`язаний протягом 3 робочих днів після закінчення строку суборенди, крім випадків, передбачених цим Договором, повернути суборендодавцю приміщення шляхом підписання уповноваженими представниками суборендаря і суборендодавця акту приймання-передачі приміщення. До підписання зазначеного акту суборендар зобов`язаний звільнити приміщення і підготувати його до передачі суборендодавцю;

п. 11.4. - якщо виконання зобов`язань за цим договором стає неможливим через форс-мажорні обставини, сторони повинні повідомити одна одну в письмовому вигляді протягом двох робочих днів з моменту настання або загрози настання вищевказаних обставин про настання таких обставин та про їх наслідки, та прийняти усі можливі заходи з метою максимального обмеження негативних наслідків, викликаних форс-мажорних обставин та їх наслідків. Не повідомлення чи несвоєчасне повідомлення однією стороною, яка піддалась дії цих обставин, інших сторону про їх настання, позбавляє права посилатись на ці обставини для зняття відповідальності за невиконання своїх обов`язків;

п. 11.9. - якщо форс-мажорні обставини триватимуть більше 2-х місяців поспіль, кожна із сторін має право прийняти рішення про дострокове розірвання договору;

п. 12.2. зміни та доповнення або припинення договору можуть мати місце за погодженням суборендаря і суборендодавця, а зміни, що стосуються прав та обов`язків орендодавця за погодженням всіх сторін договору, та оформляються у визначеному цим договором порядку;

п. 12.3. зміни та доповнення до цього договору, якщо інше не передбачено у договорі, вносяться шляхом укладання у письмовій формі відповідних договорів про внесення змін до цього договору, які підписуються відповідними сторонами, підписи скріпляються печатками відповідних сторін(за наявності такої) та підлягають нотаріальному посвідченню.

Договір суборенди приміщення від 23.05.2013 року підписаний представниками сторін, скріплений їхніми печатками, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1207.

29.03.2021 року до договору суборенди приміщення від 23.05.2013 року між ОСОБА_2 , як орендодавцем, Акціонерним товариством «СБЕРБАНК», як суборендарем, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , як первісним суборендодавцем, та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , як новим суборендодавцем, укладено договір про зміну сторони та внесення змін № 4 (а.с. 36-38). Договір про зміну сторони та внесення змін № 4 від 29.03.2021 року підписаний представниками сторін, скріплений їхніми печатками, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. та зареєстрованого за реєстром № 518.

Акціонерне товариство «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК» є правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерного товариства «СБЕРБАНК».

25.04.2022 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «МР БАНК» Луньо І.В. листом № 129 (а.с. 39), повідомив позивача про ліквідацію Акціонерного товариства «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК» відповідно до рішення Правління Національного Банку України від 25.02.2022 року № 91-рш/БТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного Товариства «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25.02.2022 року № 131 «Про початок процедури ліквідації АТ «МР БАНК», відкликано ліцензію АТ «МР БАНК», розпочато процедуру ліквідації АТ «МР БАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «МР БАНК» провідного професіонала з питань ліквідації банків Луньо І.В., яким запропоновано провести звірку розрахунків та узгодити суми, строки сплати орендної плати, узгодити дії щодо розірвання договору суборенди приміщення від 23.05.2013 року.

18.05.2022 року позивач звернувся до Уповноваженій особі ФГВФО на ліквідацію АТ «МР БАНК» Луньо І.В. з повідомленням про розірвання договору суборенди від 13.05.2022 року (а.с. 40-41, докази направлення а.с. 41 на звороті), в якому позивач погодив дату припинення договору суборенди приміщення від 23.05.2013 року -01.05.2022 року, запропонував 25.05.2022 року провести зустріч представників для складення акту прийомупередачі нежитлового приміщення.

23.05.2022 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «МР БАНК» Луньо І.В. листом № 655 (а.с. 44), вказав позивачу про неможливість забезпечити присутність свого представника у приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Велікової Н.А. 25.05.2022 року, не заперечив проти розірвання договору суборенди від 23.05.2013 року.

26.05.2022 року, у зв`язку з несплатою АТ «МР БАНК» орендної плати, відсутності згоди представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «МР БАНК» для погодження умов розірвання договору суборенди приміщення від 23.05.2013 року, складення акту прийому-передачі суборендованого приміщення, позивач надіслав відповідачам вимогу про розірвання договору суборенди, повернення орендованого майна у трьох денний строк (а.с. 45-46, докази направлення а.с. 48), повідомлення про необхідність сплати суборендної плати згідно акту звірки розрахунків станом на травень 2022 року (а.с. 42-43, докази направлення а.с. 78-79).

30.05.2022 року приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округа Велікова Н.А. в листі №97/01-16 повідомила позивача про зафіксований факт відсутності представника АТ «МР БАНК» 25.05.2022 року для підписання договору про розірвання договору суборенди приміщення від 23.05.2013 року (а.с. 47).

Відповідачі вимогу позивача залишили без відповіді та виконання, що і стало причиною звернення позивача до суду.

Предметом позову, що розглядається у цій справі, є вимога позивача до відповідачів про розірвання договору суборенди приміщення від 23.05.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1207, а також у разі задоволення цієї вимоги, про виселення відповідача-1 із орендованого приміщення та стягнення заборгованості з орендної плати за період березень травень 2022 року у погодженому розмірі.

За правовою природою спірні правовідносини сторін віднесені до договірних зобов`язань найму (оренди). Загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України, про найм (оренду) - параграфом 1 глави 58 ЦК України, а також розділом VІ параграф 5 ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, п.п. 2, 3, 5, 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом, припинення дій, що порушують право, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до частин 1-5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 205 ЦК України визначені вимоги до форми правочину, способів волевиявлення. Згідно з частинами 1, 2 цієї статті ЦК, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

При цьому приписи вказаної статті ЦК кореспондуються з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Розділ I книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про зобов`язання, зокрема:

зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509);

сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (ч.ч. 1, 3 ст. 510);

одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525);

зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526);

якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530);

зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 598);

зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599);

порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610);

у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611);

боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612);

боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625).

Розділ IІ книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про договір, зокрема:

договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626);

відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627);

зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628);

договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629);

ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається (ч.ч. 1-3 ст. 632);

договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638);

договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639);

договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.ч. 1, 2 ст. 640);

зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч.ч. 1, 2 ст. 651);

у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору (ч.ч. 1-3 ст. 652);

у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (ч.ч. 2, 3 ст. 653);

зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Підрозділом І розділу ІІІ книги 5 ЦК України визначено окремі види договірних зобов`язань, а главою 58 щодо найму (оренди), зокрема:

за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759);

за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.ч. 1, 5 ст. 759);

особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом (ч. 3 ст. 760);

за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 762);

договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763);

передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму (ст. 774).

Згідно з ч. 1, ч. 3 абз. 2, ч. 6 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Об`єктом оренди можуть бути нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення). До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладені обставини справи і наведені норми законодавства суд вбачає, що укладений договір суборенди приміщення від 23.05.2013 року з урахуванням договору про заміну сторони та внесення змін № 4 від 29.03.2021 року щодо суборенди приміщень: №1-1 площею 3,9 м.кв., № 1-3 площею 217,2 м.кв., № 1-11 площею 217,2 м.кв., № 1-12 площею 7,5 м.кв., № 1-13 площею 14,4 м.кв., що розташовані на першому поверсі нежитлової будівлі літ. «Б-ІІІ» за адресою: АДРЕСА_1 , фактично виконувався сторонами. Відповідач-1 - Акціонерне товариство «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК» є правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерного товариства «СБЕРБАНК». Рішенням Правління Національного Банку України від 25.02.2022 року № 91-рш/БТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного Товариства «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25.02.2022 року № 131 «Про початок процедури ліквідації АТ «МР БАНК», відкликано ліцензію АТ «МР БАНК», розпочато процедуру ліквідації АТ «МР БАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «МР БАНК» провідного професіонала з питань ліквідації банків Луньо І.В., яким запропоновано позивачу провести звірку розрахунків та узгодити суми, строки сплати орендної плати, узгодити дії щодо розірвання договору суборенди приміщення від 23.05.2013 року, однак по суті не виконано. Відповідач-1 фактично користувався спірними орендованими приміщеннями у період березня- травня 2022 року, разом з тим погоджену п. 5.1. договору суборенди приміщення від 23.05.2013 року орендну плату у розмірі 222030 грн. не сплатив.

Таким чином з відповідач-1 на користь позивача підлягає стягненню 222030 грн.. орендної плати за період березень травень 2022 року.

Пунктами 11.9., 12.3. договору суборенди приміщення від 23.05.2013 року сторони погодили, що якщо форс-мажорні обставини триватимуть більше 2-х місяців поспіль, кожна із сторін має право прийняти рішення про дострокове розірвання договору; зміни та доповнення до цього договору, якщо інше не передбачено у договорі, вносяться шляхом укладання у письмовій формі відповідних договорів про внесення змін до цього договору, які підписуються відповідними сторонами, підписи скріпляються печатками відповідних сторін(за наявності такої) та підлягають нотаріальному посвідченню.

Таким чином, одностороння відмова сторони від договору передбачена умовами п.п. 11.9., 12.3. договору суборенди приміщення від 23.05.2013 року укладеного сторонами, пропозиція про це заявлена позивачем з дотриманням норм статей 651 ЦК України, ст. 188 ГК України, тому відмова відповідача-1 в достроковому припиненні дії цього договору за згодою сторін є безпідставною. Внаслідок недосягнення згоди щодо розірвання договору позивач звернувся з позовом про це до суду, його вимогу із заявлених підстав суд визнає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню повністю.

Підписавши договір суборенди приміщення від 23.05.2013 року, сторони обумовили всі його умови, у тому числі умови щодо предмету договору і об`єкту оренди, тому відмова відповідача у виконанні свого зобов`язання повернути об`єкт оренди позивачу за викладених обставин є безпідставною. Внаслідок невиконання відповідачем-1 зобов`язання, визначеного законом і договором, позивач звернувся з позовом про це до суду, його вимогу із заявлених підстав суд також визнає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача до відповідача-2 суд зазначає наступне. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є стороною спірного договору суборенди приміщення від 23.05.2013 року та фактичним користувачем орендованих приміщень, а лише на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25.02.2022 року № 131 «Про початок процедури ліквідації АТ «МР БАНК» вчиняє дії по ліквідації відповідача-1, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог до відповідача-2.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини 1, 2 ст. 5 ГПК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.ч. 1-5 ст. 236 ГПК України).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, з огляду на встановлені обставини справи та викладені норми законодавства, суд позов визнає обґрунтованим доказаним і задовольняє його частково.

На підставі статті 129 ГПК України з відповідача-1 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 8292 грн. 45 коп.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 255, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Розірвати договір від 23.05.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1207, суборенди нежитлових приміщень загальною площею 246, 7 м.кв., а саме приміщення: №1-1 площею 3,9 м.кв., № 1-3 площею 217,2 м.кв., № 1-11 площею 3,7 м.кв., № 1-12 площею 7,5 м.кв., № 1-13 площею 14,4 м.кв., що розташовані на першому поверсі нежитлової будівлі літ. «Б-ІІІ» за адресою: АДРЕСА_1 .

Виселити Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк», , місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46 із нежитлових приміщень загальною площею 246, 7 м.кв., а саме приміщення: №1-1 площею 3,9 м.кв., № 1-3 площею 217,2 м.кв., № 1-11 площею 3,7 м.кв., № 1-12 площею 7,5 м.кв., № 1-13 площею 14,4 м.кв., що розташовані на першому поверсі нежитлової будівлі літ. «Б-ІІІ» за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк», , місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 заборгованість в розмірі 222030 грн., 8292 грн. 45 коп. судових витрат.

У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, , місцезнаходження: 04053, Київ, вул. Січових Стрільців, 17 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28.09.2022 року.

Суддя В.М. Грачов