ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" вересня 2022 р. Cправа № 902/530/22

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Мотор Січ" (проспект Моторобудівників, б. 15, м. Запоріжжя, 69068)

до: Державного підприємства "Вінницький авіаційний завод - "ВІАЗ" (вул. Чехова, 7, м. Вінниця, 21034)

про стягнення 520358,40 грн

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Манзюк Х.О.

За участю представників сторін:

позивача:Феофанов Я.Л.

відповідача:Романюк І.І.

В С Т А Н О В И В :

27.06.2022 Публічне акціонерне товариство "МОТОР СІЧ" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Державного підприємства "Вінницький авіаційний завод - "ВІАЗ" про стягнення 520358,4 грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/530/22) передано на розгляд судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 04.07.2022 відкрито провадження у справі № 902/530/22. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 04.08.2022.

Суд зауважує, що представником відповідача 03.08.2022 р. було подано відзив на позовну заяву (вх. № канц. 01-34/6368/22) з клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи та клопотання про застосування строків позовної давності.

На визначену дату судом в судове засідання представник позивача та представник відповідача не з`явились, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлені ухвалою суду від 04.07.2022.

За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про відкладення підготовчого засідання у справі на 06.09.2022. Крім того в даному судовому засіданні було відмовлено в клопотанні представника відповідача щодо проведення почеркознавчої експертизи, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 04.08.2022 повідомлено учасників справи про підготовче судове засідання яке відбудеться 06.09.2022.

Суд зазначає, що 03.08.2022 на електронну адресу суду надійшла заява від представника позивача про відкладення судового засідання у даній справі, у зв`язку із перебуванням представника останнього у щорічній календарній відпустці з 27.07.2022 по 05.08.2022.

03.08.2022 на електронну адресу суду надійшла заява від представника відповідача про відкладення судового засідання у даній справі, у зв`язку із тим, що представник останнього 04.08.2022 бере участь в іншому судовому засіданні.

15.08.2022 від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № канц. 01-34/6706/22), який долучений судом до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 06.09.2022 продовжено строк підготовчого провадження по справі №902/530/22 на 30 днів. Слухання справі призначено на 19.09.2022. Встановлено учасникам справи строк для вчинення процесуальних дій до 19.09.2022.

На визначену дату судом в судове засідання з`явились представники позивача та представники відповідача.

Представник позивача позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та зокрема останнім заявлено клопотання про застосування до заявлених позовних вимог строку позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

В якості заявлених позовних вимог позивачем заявлено наступне: 10.07.2015 р. між Публічним акціонерним товариством «Мотор Січ» та Державним підприємством «Вінницький авіаційний завод - «ВІАЗ» був укладений договір №Ю835/15-К(УВОХР) щодо надання послуг з охорони об`єкта ПП «ВІАЗ». За доводами позивача, останнім з липня 2017 року по березень 2018 року було надано послуги передбачені спірним договором, про що оформлено Акти виконаних робіт, які були надіслані на адресу відповідача.

За твердженнями позивача у зв`язку з тим, що договір є пролонгованим на наступний календарний рік (п.8.1 договору), позивач виконував в повному обсязі взяті на себе обов`язки щодо надання послуг з охороні об`єктів відповідача у продовж 2017 року, а також в 2018 році. Між сторонами додатковими угодами було узгоджено вартість наданих послуг. Натомість відповідач розрахунки за надані послуги не здійснив, що і стало підставою позову.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву, де відповідачем заперечується підпис Василика В.В. на актах; зазначається, що не надано жодних доказів на підтвердження того, що на момент укладення договору, а також у період з липня 2017 року по березень 2018 року позивач мав відповідну ліцензію та, відповідно, мав право надавати послуги з охорони, і, зокрема, мав право надавати послуги з охорони саме на території місцезнаходження відповідача.

Водночас вказує, що предметом позову є стягнення з відповідача заборгованості, яка, за твердженням позивача, виникла за період з липня 2017 року по березень 2018 року, однак строк позовної давності для заявлення позовних вимог з якими звернувся позивач у даній справі, сплинув ще у березні-квітні 2020 р., у зв`язку з чим даний позов не може бути задоволено.

У відповіді на відзив позивачем заперечуються доводи позивача викладені у відзиві на позовну заяву в якому зазначено AT «Мотор Січ» має Ліцензію про надання послуг з охорони власності та громадян, яка була переоформлена та видана Міністерством внутрішніх справ України на підставі рішення №592 від 19.08.2011 (бланк Серія АВ №592191). Зазначена Ліцензія була видана AT «Мотор Січ» 06.09.2011 р. та є безстроковою. Окрім того, пп.3.2.94, 3.2.95 Статуту AT «Мотор Січ» передбачено, в якості предмету діяльності Товариства наступне: «Надання послуг, пов`язаних з охороною державної та іншої власності, а також захист цивільної авіації від актів незаконного втручання; надання послуг з охорони громадян». На підставі вищенаведеного, AT «Мотор Січ» має право у відповідності з п.1.1 договору №Ю835/15-К (УВОХР) надавати наступні послуги, а саме: «надання послуг по оформленню перепусток, забезпеченню режиму заїзду та виїзду службового автотранспорту, правил ввозу - вивозу та проносу - виносу матеріальних цінностей». Відносно виклику у судове засідання Василика Віталія Валентиновича (Заступника Міністра юстиції України), який був на дату підписання Актів по договору Керуючим санацією відповідача, вважаю недоцільним. Окрім того, позивачем надіслане на адресу AT «Мотор Січ» клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи по справі, яке також на даний момент не є необхідним.

Крім того, зазначає, що в провадженні Господарського суду Вінницької області вже перебувала справа № 902/1000/19 за позовом AT «Мотор Січ» до ДП «Вінницький авіаційний завод «ВІАЗ» про стягнення заборгованості за договором №10835/15-К(УВОХР) від 10.07.2015 року, але період заборгованості за даним позовом був починаючи з квітня по грудень 2018 року. Тобто, в судому засіданні вже досліджувався договір та акти підписані Василиком Віталієм Валентиновичем . 20.03.2020р. Господарським судом Вінницької області було винесене мотивоване та законне рішення по справі №902/1000/19, яким з ДП «Вінницький авіаційний завод -«ВІАЗ» було стягнено на користь AT «Мотор Січ» 552 960,00 грн суми заборгованості за договором № 10835/15-К(УВОХР) від 10.07.2015 року. Тому, проводити почеркознавчу експертизу по справі №902/530/22 є недоцільним та призведе до затягування судового розгляду справи.

Із наявних доказів в матеріалах справи судом встановлено наступне: 10.07.2015 р. між Публічним акціонерним товариством «Мотор Січ» та Державним підприємством «Вінницький авіаційний завод «ВІАЗ» був укладений договір №10835/15-К(УВОХР) щодо надання послуг з охорони об`єкта ДП «ВІАЗ».

Відповідно до п. 1.1. договору Виконавець здійснює надання послуг Замовнику по оформленню перепусток, забезпеченню режиму проходу персоналу, заїзду та виїзду службового автотранспорту, правил ввозу - вивозу та проносу - виносу матеріальних цінностей.

Згідно п. 3.1.1. договору Виконавець має зобов`язання, щодо організації та забезпечення охорони об`єкта Замовника.

У відповідності до п. 3.2.6 договору, Замовник зобов`язаний сплачувати послуги не пізніше 20 числа поточного місяця на підставі виставлених Виконавцем рахунків та Актів виконаних робіт.

Між сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 01.01.2018 р. та уточнений додаток №2 де сторони узгодили розрахунок вартості послуг з охорони позивачем об`єкта відповідача в 2018 році.

Так у відповідності з додатком №2 до договору сторони погодили вартість послуг з охорони за кожний місяць буде складати - 56 006,40 грн з ПДВ.

Додатковою угодою №1 від 01.01.2018 р. та уточненим додатком №2 до додаткової угоди №1 договору сторони погодили вартість послуг з охорони за кожний місяць у продовж 2018 року в розмірі - 61 440,00 грн з ПДВ.

Суд зауважує, що в підтвердженням вартості наданих послуг з охорони та отримання відповідачем послуг з охорони, позивачем надано рахунки та підписані сторонами Акти виконаних робіт до договору, а саме: Акт від 31.07.2017 р. на суму з ПДВ - 56 006,40 грн; Акт від 31.08.2017 р. на суму з ПДВ - 56 006,40 грн; Акт від 30.09.2017 р. на суму з ПДВ - 56 006,40 грн; Акт від 31.10.2017 р. на суму з ПДВ - 56 006,40 грн.; Акт від 30.11.2017 р. на суму з ПДВ - 56 006,40 грн.; Акт від 29.12.2017р. на суму з ПДВ - 56 006,40 грн.; Акт від 31.01.2018р.на суму з ПДВ - 61 440,00 грн; Акт від 28.02.2018 р. на суму з ПДВ - 61 440,00 грн; Акт від 30.03.2018 р. на суму з ПДВ - 61 440,00 грн; Рахунок №590к від 11.04.2018 р. за надані послуги в липні - листопаді 2017р. на суму 280 032,00 грн. з ПДВ.; Рахунок №724к від 26.04.2018 р. за надані послуги в грудні 2017р., січні-лютому 2018р. на суму 178 886,40 грн з ПДВ; Рахунок № 902к від 22.05.2018 р. за надані послуги в березні 2018 р. на суму 61 440,00 грн з ПДВ.

З урахуванням чого загальна сума наданих позивачем відповідачу послуг з охорони об`єкта по договору за 2017-2018 рр. становить 520 358,40 грн.

Позивач звертався до відповідача з претензією вих.№1620/СПО від 23.05.2022 р. про погашення заборгованості, яка залишена без задоволення.

Розглянувши спір по суті заявлених вимог, суд зазначає таке.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 526 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір відповідає договору охорони, який в свою чергу, передбачений ст.978 ЦК України. Так, у відповідності з ст.978 ЦК України: «За договором охорони охоронець, який є суб`єктом підприємницької діяльності, зобов`язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов`язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до п. 3.2.6 договору, Замовник зобов`язаний сплачувати послуги не пізніше 20 числа поточного місяця на підставі виставлених Виконавцем рахунків та Актів виконаних робіт.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з липня 2017 року по березень 2018 року, в якості доказів наданих послуг останнім надано Акти виконаних робіт, які обопільно підписані представниками сторін та скріплено печатками останніх.

Суд зауважує, що предметом доказування у справах про стягнення грошових коштів за надані послуги є насамперед факт отримання таких послуг та подальше використання результату, а не лише наявність первинних документів.

Недостатності самого факту наявності первинних документів для підтвердження факту надання послуг. Отримання послуг повинно бути підтверджене належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які б свідчили про реальну зміну майнового стану суб`єкта господарювання (використання результату отриманої послуги у господарській діяльності).

Однак, порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить, насамперед, від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, формуються, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування у справі, який може змінюватися в процесі її розгляду.

Процес надання послуг є господарською операцією. У зв`язку з чим, на суб`єктів підприємницької діяльності поширюється обов`язок вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність до уповноважених осіб, що у свою чергу є фактичним обґрунтуванням надання виконавцем відповідних послуг замовнику.

Усі господарські операції, у тому числі і надання послуг, відображаються в бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи..

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю.

Наведене узгоджується з постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 18 березня 2020 року у справі № 927/986/17.

З огляду на принцип змагальності сторін, розподіл обов`язку доказування та подання доказів, на позивача, у даному випадку, покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме, фактичне надання послуг відповідачу з охорони об`єкту на виконання умов договору.

За доводами суду матеріали справи містять докази фактичного надання послуг відповідачу на визначену суму заявлену позивачем.

Таким чином, підсумовуючи викладене вище, суд зазначає, що позивачем у встановленому законом порядку доведено факт наявності у відповідача заборгованості за надані послуги у тому розмірі, який заявлений до стягнення позивачем.

Відповідач належних і допустимих доказів на спростування обставин наявності заборгованості у вищенаведених сумах суду не надав.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до вимог глави 19 Цивільного кодексу України можливість захисту в судовому порядку цивільного права обмежена позовною давністю, адже згідно з частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вже зазначалось судом, відповідач наявність вказаної заборгованості не спростував, при цьому заявив про застосування строків позовної давності.

Судом встановлено, що останній місяць, за який позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості, є березень 2018 р., відповідач заявляє про те, що строк позовної давності для заявлення позовних вимог, з якими звернувся позивач у даній справі, сплинув.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

При цьому, як слідує з матеріалів справи останній підписаний відповідачем Акт у березні 2018 року, то якщо рахувати загальний строк позовної давності з моменту підписання вказаного акту, загальний строк позовної давності закінчився у березні 2021 року.

Таким чином, позивач звернувся з позовом до суду в червні 2022 року, з пропуском загального строку позовної давності навіть після його переривання.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", рішення від 20.09.2011 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"), що застосовується як джерело права при розгляді справ судами згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Верховний Суд неодноразово наголошував (зокрема у постанові від 09.04.2020 у справі №10/Б-743), що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Поважними причинами пропуску позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. Якщо суд дійде висновку про те, що позовна давність пропущена з поважної причини, то у своєму рішенні наводить відповідні мотиви на підтвердження цих висновків (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №752/4422/17).

При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (правові позиції викладені у постановах Великої палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №7106/1272/14-ц, від 21.08.2019 у справі №911/3681/17 та від 19.11.2019 у справі №911/3680/17).

Позивач заяви про визнання поважними причин пропуску строків позовної давності до суду не подав, тому суд позбавлений можливості здійснити оцінку цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову у даній справі.

Згідно частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, заявлені вимоги позивача про стягнення з відповідача 520 358,40 грн заборгованості судом не задовольняються у зв`язку зі спливом строку позовної давності для звернення з цими вимогами до суду.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. В позові відмовити повністю.

2. Понесені судові витрати залишити за позивачем.

3. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Відповідно до положень ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, та на електронну адресу: ; ; .

Повне рішення складено 03 жовтня 2022 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (проспект Моторобудівників, б. 15, м. Запоріжжя, 69068)

3 - відповідачу (вул. Чехова, 7, м. Вінниця, 21034)