РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.09.2022Справа № 910/13271/18
За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Юроуп Петролеум"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державна служба геології та надр України

про зобов`язання відшкодувати вартість безпідставно набутого майна в розмірі 9106946,46 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Гарашко Т.В.

Представники сторін

від позивача - Єлєніна С.М.;

від відповідача - Ярещенко В.В.;

від третьої особи - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Надра України" подало на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТ ЮРОУП ПЕТРОЛЕУМ" про зобов`язання відшкодувати вартість безпідставно набутого майна в розмірі 9106946,46 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що у зв`язку з розірванням договору купівлі-продажу №136/13 від 30.04.2013 та визнанням права власності на частку в розмірі 24% за позивачем, а також неможливістю повернути майно у зв`язку з його фактичним знищенням, відповідач зобов`язаний повернути вартість цього майна відповідно до ч.2 ст. 1213 ЦК України.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог у своєму відзиві на позовну заяву вказує про те, що ним було виконано умови договору купівлі-продажу №136/13 від 30.04.2013 шляхом перерахування ТОВ «Авант трейд лімітед» коштів у сумі 6300000 грн, які є вартістю частки в розмірі 24 % на рахунок позивача. Крім того, відповідач вважає, що у зв`язку із розірванням відповідного договору купівлі-продажу №136/13 та визнанням права власності на частку в розмірі 24% за позивачем у останнього відсутні підстави для стягнення з відповідача вартості цієї частки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.05.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2019, у задоволенні позовних вимог у даній справі відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди дійшли висновку, що посилання позивача на порушення відповідачем обов`язку відшкодувати в повному обсязі вартість частки в розмірі 24% у спільній діяльності у зв`язку з розірванням договору купівлі-продажу №136/13 від 30.04.2013 є необґрунтованим, оскільки відповідач здійснив дії з повернення коштів у спосіб, передбачений законом, а саме шляхом перерахування таких третьою особою замість відповідача, у зв`язку з обставинами, які унеможливили таке виконання самим відповідачем, однак позивач відмовився від прийняття виконання.

Також суди дійшли висновку, що договірний характер правовідносин, що існували між сторонами і на підставі яких виникло право вимоги та обов`язок повернення коштів, виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Верховний Суд постановою від 06.02.2020 скасував рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2019 у справі № 910/13271/18, а справу передав на новий розгляд до Господарського суду міста Києва, де справа згідно повторного автоматизованого розподілу надійшла до судді Сташківа Р.Б.

Вказана постанова Верховного Суду, зокрема, мотивована тим, що встановлюючи обставини справи та надаючи оцінку доказам, наявним у справі, суди першої та апеляційної інстанцій залишили поза увагою те, що позивач у позовній заяві посилався також і на те, що згідно з умовами Додаткової угоди від 30.04.2013 № 4 між новими учасниками договору про спільну діяльність відбувся перерозподіл розміру їх часток та у ТОВ "Голден Деррік" залишилось 20%. Тобто суди не встановили можливість/неможливість повернення в натурі позивачу безпідставно набутого майна відповідачем, а також не визначили вартість цього майна.

Відповідно до частини 1 статті 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відтак, при новому розгляді справи у предмет доказування входить зокрема з`ясування поставлених Верховним Судом питань:

1) можливість/неможливість повернення в натурі позивачу безпідставно набутого майна відповідачем;

2) визначення вартості цього майна.

Предметом спору у даній справі є, зокрема, матеріально-правова вимога позивача про стягнення вартості безпідставно збереженого відповідачем майна, а правовою підставою позову в цій частині визначено положення статей 1212, 1213 ЦК України.

Ухвалою суду від 14.02.2020 справу №910/13271/18 прийнято до провадження суддею Сташківим Р.Б.

09.09.2020 позивачем було заявлено клопотання, з урахуванням уточнень від 07.10.2020, про призначення судово-економічної експертизи у даній справі, на розгляд якої поставити питання - визначити вартість частки у розмірі 24 % до Договору про спільну діяльність №122 від 26.12.2003, що була безпідставно набута Товариством з обмеженою відповідальністю "Голден Дерік" (теперішня назва Товариство з обмеженою відповідальністю "Іст Юроуп Петролеум") на день розгляду даної справи.

Ухвалою суду від 12.10.2020 призначено у справі економічну судову експертизу, на вирішення якої поставлено питання: "Яка вартість частки у праві спільної часткової власності (спільному майні учасників) за договором № 122 від 26.12.2003 про спільну діяльність на Сахалінському родовищі у розмірі 24%, що була набута Товариством з обмеженою відповідальністю "Голден Дерік" (теперішня назва Товариство з обмеженою відповідальністю "Іст Юроуп Петролеум") на день винесення даної ухвали". Справу направлено до КНДІСЕ для проведення експертизи.

Ухвалою суду від 22.03.2021 було задоволено клопотання експерта та зобов`язано сторін надати експерту необхідні для проведення експертного висновку документи.

Від експертної установи 11.11.2021 до Господарського суду міста Києва повернулися матеріали справи №910/13271/18 разом із повідомленням експерта про неможливість надання висновку, оскільки сторонами не оплачено рахунок на проведення судової експертизи та не надано доказів, витребуваних експертом для дослідження.

Ухвалою від 18.11.2021 провадження у справі поновлено, зобов`язано сторін надати суду пояснення причини невиконання ними вимог експерта щодо надання документів та відсутність оплати експертизи.

Позивачем 02.12.2021 через канцелярію суду надані пояснення де він вказав, що не здійснив оплату експертизи через відсутність у нього витребуваних експертом документів.

У судовому засіданні 31.01.2022 представник позивача клопотав перед судом поновити йому строки для долучення до справи висновку від 28.01.2022 по спеціальному дослідженню найбільш ймовірної ринкової вартості спільного майна за Договором №122 від 26.12.2003 про спільну діяльність та Додаткової угоди №3 до нього від 01.08.2007 про спільну діяльність між ПрАТ «НАК «Надра України», ДП ПрАТ НАК «Надра України «Полтаванафтогазгеологія» та ТОВ «Сахалинське» на Сахалінському нафто газоконденсатному родовищі відповідно до якого вартість 24% частки становить 45163579,20 грн.

Судом було поновлено позивачу строки для доручення цього доказу та залучено до справи наданий ним висновок.

Ухвалою від 31.01.2022 було закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 14.02.2022.

Судове засідання з розгляду справи по суті призначене на 14.02.2022 не відбулося.

Ухвалою суду від 21.02.2022 призначено судове засідання на 16.03.2022.

Судове засідання з розгляду даної справи по суті призначене на 16.03.2022 було знято з розгляду.

Ухвалою суду від 22.04.2022 призначено судове засідання на 15.06.2022.

Ухвалою суду від 15.06.2022 було відкладено розгляд справи на 06.07.2022 у зв`язку із поданим клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 06.07.2022 було оголошено перерву до 10.08.2022.

У судовому засіданні 10.08.2022 було оголошено перерву до 09.09.2022.

У судових засіданнях з розгляду спору по суті представник позивача підтримувала вимоги позову та просила їх задовольнити у повному обсязі, представниця відповідача щодо вимог позову заперечила, представник третьої особи у судові засідання з розгляду справи по суті не з`являвся.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

26.12.2003 між Дочірнім підприємством Національної акціонерної компанії "Надра України" "Полтавнафтогазгеологія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сахалінське" був укладений Договір №122 про спільну діяльність.

Предметом цього Договору стала спільна виробнича діяльність учасників з приводу організації й здійснення геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки Сахалінського родовища, шляхом буріння свердловини №114 та добурювання свердловини №20 до проектної глибини та можливої розробки свердловин №114, 20 з метою одержання прибутку (п. 1.1. Договору про спільну діяльність).

30.04.2013 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Надра України" (позивач), визначеним як продавець, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік" (відповідач), визначеним як покупець, був укладений Договір купівлі-продажу № 136/13 (частки у праві спільної часткової власності (спільному майні учасників) за Договором № 122 від 26.12.2003 про спільну діяльність на Сахалінському родовищі, укладеним між Національною акціонерною компанією "Надра України", Дочірнім підприємством Національної акціонерної компанії "Надра України" "Полтавнафтогазгеологія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сахалінське") (з усіма додатками, змінами і доповненнями, додатковими угодами, що є невід`ємною частиною останнього вказаного договору).

Згідно з п. 2 Договору купівлі-продажу продавець (позивач) передає покупцю (відповідачу), а покупець з дати підписання сторонами акта приймання-передачі частки у праві спільної часткової власності (спільному майні учасників) за Договором про спільну діяльність набуває права власності на цю частку продавця в розмірі 24% (надалі - частка).

Відповідно до п. 3 Договору купівлі-продажу сторони узгодили, що ціна продажу частки за цим договором без урахування ПДВ становить 5300000 гривень (п`ять мільйонів триста тисяч грн. 00 коп.), сума ПДВ 1060000 гривень (один мільйон шістдесят тисяч грн. 00 коп.), разом з ПДВ 6360000 грн. (шість мільйонів триста шістдесят тисяч грн. 00 коп.) і сплачується покупцем (відповідачем) продавцю (позивачу протягом 60 банківських днів з дати підписання цього договору).

Відповідно до п. 4 Договору вартість частки у праві спільної часткової власності (спільному майна учасників) згідно звіту про оцінку суб`єкта оціночної діяльності становить 5289700 грн. без урахування ПДВ. Продаж частки здійснюється за вартістю, узгодженою сторонами цього Договору.

13.05.2014 сторони підписали Акт приймання-передачі частки у праві спільної часткової власності (спільному майні учасників) до Договору № 136/13 від 30.04.2013, яким підтвердили, що продавець передав, а покупець прийняв у власність частку у розмірі 24% у спільній частковій власності (спільному майні учасників) за Договором про спільну діяльність № 122 від 26.12.2003, укладеним між Національною акціонерною компанією "Надра України", Дочірнім підприємством Національної акціонерної компанії "Надра України" "Полтавнафтогазгеологія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сахалінське") (з усіма додатками, змінами і доповненнями, додатковими угодами, що є невід`ємною частиною вказаного договору).

Крім того, 30.04.2013 Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Надра України", Дочірнім підприємством НАК "Надра України" "Полтавнафтогазгеологія", Товариством з обмеженою відповідальністю "Сахалінське", Закритим акціонерним товариством "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння", Товариством з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік" була укладена Додаткова угода №4 до Договору про спільну діяльність №122 від 26.12.2003. За цією Додатковою угодою №4 виключено зі складу учасників Договору №122 про спільну діяльність Дочірнє підприємство НАК "Надра України" "Полтавнафтогазгеологія" та Національну акціонерну компанію "Надра України", введено до складу учасників ЗАТ "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" та ТОВ "Голден Деррік".

Також за Додатковою угодою №4 Договір про спільну діяльність викладений у новій редакції.

У п. 1.1 Договору про спільну діяльність в редакції Додаткової угоди №4 зазначено, що його предметом є спільна інвестиційна та виробнича діяльність учасників на основі їхніх вкладів без створення юридичної особи по видобуванню нафти, конденсату і газу (промисловій розробці) Сахалінського нафтогазоконденсатного родовища (Харківська область, України) в межах програми робіт спільної діяльності, видобутку, підготовки, транспортування, переробки вуглеводнів та їх реалізація з метою отримання прибутку.

У Договорі про спільну діяльність в редакції Додаткової угоди №4 вказано, що об`єктами спільної діяльності є свердловини №7, №15, №11, №114, №115, №116 Сахалінського нафтогазоконденсатного родовища, а також комплекс робіт, що проводяться з метою видобування корисних копалин, в тому числі проектування, розміщення, будівництво, реконструкція, введення в експлуатацію, експлуатація, ліквідація, тимчасове зупинення (консервація), перепрофілювання об`єктів, які забезпечують вилучення з родовища корисних копалин, супутніх їм компонентів, їх зберігання, транспортування та переробку.

У статті 4 Договору про спільну діяльність в редакції Додаткової угоди №4 передбачено, що загальний розмір вкладів учасників спільної діяльності визначається програмами робіт та бюджетами спільної діяльності. Розміри вкладів окремих учасників, що будуть здійснюватись за цим Договором, встановлюються у наступних пропорціях: вкладом ТОВ "Сахалінське" є грошові кошти, та/або майно, обсяги (перелік, вартість) яких визначаються комітетом з управління, що становить 40% від загального розміру вкладів учасників спільної діяльності; вкладом ТОВ "Голден Деррік" є грошові кошти та/або майно, обсяги (перелік, вартість) яких визначаються комітетом з управління, що становить 20% від загального розміру вкладів учасників спільної діяльності; вкладом ЗАТ "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" є грошові кошти в сумі 4000 грн та участь в спільній діяльності як власника спеціального дозволу на користування надрами, що за погодженням між учасниками цього Договору визнається як вклад у спільну діяльність у розмірі 40% від загального розміру вкладів учасників спільної діяльності.

Таким чином, як встановлено судом, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Надра України" у зв`язку з відчуженням своєї частки у Договорі про спільну діяльність згідно Договору №136/13 купівлі-продажу від 30.04.2013 було виключено зі складу учасників спільної діяльності за Додатковою угодою №4 від 30.04.2013.

Також судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2014 у справі № 910/18448/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік" про розірвання Договору купівлі-продажу № 136/13 від 30.04.2013 року (частки у праві спільної часткової власності (спільному майні учасників) за Договором № 122 від 26.12.2003 року про спільну діяльність на Сахалінському родовищі, укладеного між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія "Надра України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік" за участю Прокуратури міста Києва було розірвано договір купівлі-продажу № 136/13 від 30.04.2013 року, укладений між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Надра України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік".

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2014 у справі № 910/18448/14 залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 17.02.2015.

Так, при розгляді справи №910/18448/14 судом було встановлено, що ПАТ "НАК "Надра України", як продавець за Договором №136/13 від 30.04.2013, належним чином виконав свої зобов`язання за цим Договором купівлі-продажу та передав ТОВ "Голден Деррік", та останнє, як покупець, прийняло у власність частку у розмірі 24% у спільній частковій власності (спільному майні учасників). У свою чергу, ТОВ "Голден Деррік" був зобов`язаний сплатити ціну продажу частки за Договором №136/13 купівлі-продажу від 30.04.2013 у розмірі 6360000 грн. протягом 60 банківських днів з 30.04.2013 (дати підписання цього Договору). Однак станом на момент вирішення спору по суті ТОВ "Голден Деррік" не здійснив оплати коштів за відчужену ПАТ "НАК "Надра України" на його користь частки. Зазначене порушення умов Договору купівлі-продажу є істотним порушенням, внаслідок чого ПАТ "НАК "Надра України" було позбавлене того, на що воно розраховувало під час укладення даного Договору. Невиконання відповідачем прийнятих на себе за Договором купівлі-продажу №136/13 від 30.04.2013 обов`язків по оплаті частки у праві спільної часткової власності (спільному майні учасників) за Договором про спільну діяльність №122 від 26.12.2003 є істотною умовою Договору і надає позивачеві право вимагати розірвання Договору купівлі-продажу №136/13 від 30.04.2013.

Отже, підставою розірвання Договору купівлі-продажу №136/13 від 30.04.2013 стало істотне порушення ТОВ "Голден Деррік" умов цього Договору щодо оплати коштів за придбану частку.

Також, судом встановлено, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа за позовом заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Державної служби геології та надр України та Національної акціонерної компанії "Надра України" до учасників спільної діяльності за Договором № 122 від 26.12.2003 р.: ТОВ "Голден Деррік", ПрАТ "ВК "Укрнафтобуріння", ТОВ "Сахалінське" про визнання права власності на частку в розмірі 24 %.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 02.07.2015 №910/10304/15 в задоволенні даного позову було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2015, №910/10304/15 залишеною в силі постановою Вищого господарського суду від 24.12.2015 №910/10304/15 рішення першої інстанції було скасовано, позовні вимоги задоволені повністю, визнано право власності Національної акціонерної компанії "Надра України" на частку в спільній діяльності в розмірі 24 %.

Ухвалою Верховного Суду України від 20.09.2016 ТОВ "Голден Деррік" було відмовлено в допуску справи до провадження.

Окрім того, судом встановлено, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/14451/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік", Товариства з обмеженою відповідальністю "Сахалінське", Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" про внесення змін до договору про спільну діяльність на Сахалінському родовищі від 26.12.2003 №122.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2016 №910/14451/15 відмовлено Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Надра України" в задоволенні позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2016 №910/14451/15 та постановою Вищого господарського суду України від 27.02.2017 №910/14451/15 рішення суду від 27.09.2016 залишено без змін, а відтак рішення суду від 27.09.2016 набрало законної сили.

Обставини встановлені в рішеннях судів, у справах №910/18448/14, №910/10304/15, №910/14451/15, які набрали законної сили, не доводяться знову у даній справі та є преюдиційними для суду в даній справі, відповідно до вимог ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Позивач з посиланням на положення ст.ст. 1212, 1213 ЦК України вказує на наявність у відповідача обов`язку відшкодувати на користь позивача вартість частки в розмірі 24% у зв`язку з розірванням Договору купівлі-продажу № 136/13 від 30.04.2013 та визнанням права власності на частку в розмірі 24 % за позивачем, а також неможливістю повернути майно у зв`язку з його фактичним знищенням, за ціною у сумі 6360000 грн, що станом на день подачі цього позову, з урахуванням індексу інфляції у сумі - 2174546,46 грн, а також 3% річних у сумі 572400 грн, загалом становить 9106946,46 грн.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог вказує про те, що ним було виконано умови договору купівлі-продажу №136/13 від 30.04.2013 шляхом перерахування ТОВ «Авант трейд лімітед» коштів у сумі 6300000 грн, які є вартістю частки в розмірі 24 % на рахунок позивача. Крім того, відповідач вважає, що у зв`язку із розірванням відповідного договору купівлі-продажу №136/13 та визнанням права власності на частку в розмірі 24% за позивачем у останнього відсутні підстави для стягнення з відповідача вартості цієї частки.

Як встановлено судом, відповідно до платіжного доручення №70 від 11.02.2016 ТОВ "Авант трейд лімітед" було сплачено на рахунок ПАТ "НК "Надра України" 6300000 грн з призначенням платежу: "Добровільне відшкодування збитків, завданих розірванням договору купівлі-продажу №136/13 від 30.04.2013 згідно рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2014 за ТОВ "Голден Деррік".

Згідно зі статтею 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Стаття 527 ЦК України встановлює, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до приписів статті 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Разом з цим можливість покладення виконання обов`язку на іншу особу може бути реалізовано за умови дотримання сторонами зобов`язання вимог статті 521 ЦК України, яка передбачає, що форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

За умовами розірваного договору купівлі-продажу №136/13 від 30.04.2013 обов`язок зі сплати ціни продажу за право власності 24 % спільної частки покладено саме на відповідача. Матеріали справи не містять доказів того, що між сторонами укладалися інші правочини на підставі яких відповідний обов`язок було покладено на іншу особу, а тому посилання відповідача на те, що ним було виконано умови розірваного договору судом відхиляються.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частиною першою, другою статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15.

Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте.

З наданого позивачем висновку від 28.01.2022 по спеціальному дослідженню найбільш ймовірної ринкової вартості спільного майна за Договором №122 від 26.12.2003 про спільну діяльність та Додаткової угоди №3 до нього від 01.08.2007 про спільну діяльність між ПрАТ «НАК «Надра України», ДП ПрАТ НАК «Надра України «Полтаванафтогазгеологія» та ТОВ «Сахалинське» на Сахалінському нафто газоконденсатному родовищі вбачається, що вартість 24% частки становить 45163579,20 грн, що в рази перевищує суму яку позивач просить стягнути з відповідача.

Позивач у своєму позові зазначає, що факт знищення частки у розмірі 24% підтверджується додатковою угодою №4 від 30.04.2013 до договору №122 від 26.12.2013 згідно з якою були перерозподілені частки між учасниками спільної діяльності та ТОВ «Голден Деррік» (ТОВ «ІСТ Юроуп Петролеум») отримало частку у розмірі 20%.

Разом з тим, як було вказано вище постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2015, №910/10304/15 залишеною в силі постановою Вищого господарського суду від 24.12.2015 №910/10304/15 визнано за Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Надра України" право власності на частку у праві спільної часткової власності (спільному майні учасників) за Договором №122 від 26.12.2003 про спільну діяльність на Сахалінському родовищі у розмірі 24%.

Наведене свідчить, що додаткова угода №4 від 30.04.2013 до договору №122 від 26.12.2013, на яку посилається позивач, не може свідчити про зникнення (знищення) цієї власності, а тому позивач залишається власником своєї частки за Договором №122 від 26.12.2003 про спільну діяльність на Сахалінському родовищі.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 1134 ЦК України внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом.

Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном.

Ведення бухгалтерського обліку спільного майна учасників може бути доручено ними одному з учасників.

Користування спільним майном учасників здійснюється за їх спільною згодою, а в разі недосягнення згоди - у порядку, що встановлюється за рішенням суду.

Обов`язки учасників щодо утримання спільного майна та порядок відшкодування витрат, пов`язаних із виконанням цих обов`язків, встановлюються договором простого товариства.

За умовами ч. 1 та 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Приймаючи до уваги наведені вище норми ЦК України та враховуючи, той факт, що рішенням суду у справі №910/10304/15 встановлено факт права власності на 24 % частки у праві спільної часткової власності (спільному майні учасників) за Договором №122 від 26.12.2003 про спільну діяльність на Сахалінському родовищі за позивачем, то відповідно у результаті спільної діяльності на вказаному родовищі продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю її учасників, яким у тому числі є позивач, а отже, останній має право на відшкодування йому не отриманого прибутку від спільного користування родовищем.

Крім того, враховуючи наведені вище посилання позивача щодо перерозподілу часток між учасниками Договором №122 від 26.12.2003 про спільну діяльність на Сахалінському родовищі, він має право в порядку ст. 364 ЦК України звернутися до учасників цього договору стосовно виділу частки внатурі із спільного їх майна, або ж на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Таким чином, заявлена позивачем вимога щодо зобов`язання відшкодувати йому вартість майна, яке перебуває у його власності та не є втраченим, у сумі визначеній умовами розірваного договору, що в рази менша за ринкову вартість станом на час розгляду спору, не є ефективним способом захисту.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, статті 20 Господарського кодексу України і статті 4 ГПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див.mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Враховуючи викладене у позові відповідно до вимог статті 16 ЦК України суд відмовляє.

Інші доводи сторін, наведені у наданих суду позові та відзиві, усних та письмових поясненнях, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні спору не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на позивача та йому не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 03.10.2022.

Суддя Р.Б. Сташків