ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. ОдесаСправа № 915/1391/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.

секретар судового засідання - Лук`ященко В.Ю.

за участю представників учасників справи:

від позивача - не з`явився;

від відповідача-1 - не з`явився;

від відповідача-2 - не з`явився;

від відповідача-3 - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області

на рішення Господарського суду Миколаївської області від „26" липня 2021р.

у справі № 915/1391/20

за позовом Селянського (фермерського) господарства «Полохач»

до відповідача-1 - Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області

до відповідача-2 - Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області

до відповідача-3 - Селянського (фермерського) господарства «Зоря Тілігула»

про скасування запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про інше речове право; визнання незаконним та скасування запис в державному земельному кадастрі,-

головуючий суддя - Коваль С.М.

місце прийняття рішення: Господарський суд Миколаївської області

В судовому засіданні 22.09.2022 року згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови. Учасники судового процесу про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року Селянське (фермерське) господарство «Полохач» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, Селянського (фермерського) господарства «Зоря Тілігула», в якій просив суд:

- скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області Кришки Євгена Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 лютого 2020 року, індексний номер 51328735, щодо державної реєстрації іншого речового права за № 35669020 від 24 лютого 2020 року - права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :07:000:0139, загальною площею 15 га, цільове призначення для ведення фермерського господарства за Оплоченком Анатолієм Олексійовичем, внесений на підставі відомостей з ДЗК, серія та номер 18142049, виданих 24.02.2020, видавник: Державний земельний кадастр, та припинити речове право - право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :07:000:0139 зареєстроване за ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати записи у Додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №9143/0/14-18-СГ від 20.12.2018: під порядковим номером 583 в частині закріплення за ОСОБА_2 на праві постійного користування земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0135, та під порядковим номером 587 в частині закріплення за ОСОБА_1 на праві постійного користування земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0139;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області внести у Додаток до наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №9143/0/14-18-СГ від 20.12.2018 зміни у запис під порядковим номером 583 в частині закріплення за ОСОБА_2 на праві постійного користування земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0139.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі рішення Березанської районної ради народних депутатів від 18.03.1999 №11 та державного акту на право постійного користування землею серії І-МК №013385 від 24.09.1999, ОСОБА_2 набув право постійного користування земельною ділянкою, загальною площею 17,2 га, для ведення селянського (фермерського) господарства. При зверненні позивача до державного реєстратора на проведення державної реєстрації права користування за Селянським (фермерським) господарством «Полохач» було відмовлено з посиланням на те, що право користування земельною ділянкою за кадастровим номером :07:000:0139 зареєстровано за іншою особою.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 26.07.2021 року у справі №915/1391/20 (суддя Коваль С.М.) позов Селянського (фермерського) господарства «Полохач» задоволено частково; скасовано рішення державного реєстратора виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області Кришки Євгена Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 лютого 2020 року, індексний номер 51328735, щодо державної реєстрації іншого речового права за № 35669020 від 24 лютого 2020 року - права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :07:000:0139, загальною площею 15 га, цільове призначення для ведення фермерського господарства за ОСОБА_1 , внесений на підставі відомостей з ДЗК, серія та номер 18142049, виданих 24.02.2020, видавник: Державний земельний кадастр, та припинити речове право - право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :07:000:0139 зареєстроване за ОСОБА_1 ; стягнуто з Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області на користь Селянського (фермерського) господарства Полохач грошові кошти на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором у сумі 2102 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем доведено його право постійного користування земельною ділянкою відповідно до акту про постійне користування землею від 24.09.1999 серії І-МК № 013385. Так як спірне рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області прийнято всупереч законодавству, є незаконним і порушує права СФГ «Полохач», як належного землекористувача, то вимога про його скасування та припинення речового права користування за ОСОБА_1 земельною ділянкою з кадастровим номером :07:000:0139 є обґрунтованою.

Щодо інших вимог позивача, суд дійшов висновку про їх передчасність, так як скасування спірного рішення державного реєстратора має наслідком розгляду Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області на підставі п. 156-2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, поданої СФГ «Полохач» заяви про виправлення помилок допущених у відомостях Державного земельного кадастру та внесення змін до наказу №9143/0/14-18-СГ від 20.12.2018, у зв`язку з чим відмовив в їх задоволенні.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, Виконавчий комітет Вознесенської міської ради Миколаївської області звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.07.2021 у справі №915/1391/20 та ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги скаржник посилається на те, що державним реєстратором проведено державну реєстрацію заявлених речових прав відповідно до вимог діючого законодавства України.

Зокрема, скаржник вказує, що державним реєстратором Кришко Є.О. було дотримано обов`язкові вимоги щодо проведення державної реєстрації права власності на заявлену земельну ділянку, передбачені ст. 29 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та при реєстрації права власності на заявлену земельну ділянкою за Коблівською сільською радою, також було проведено державною реєстрацією права постійного користування за гр. ОСОБА_1 на підставі відомостей Державного земельного кадастру, а також встановлено відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяжень, зокрема: відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містилась у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі, відомостям, що містились у поданих документах; перевірив документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій або підстав для відмови у проведенні реєстраційних дій та прийняв відповідне рішення про реєстрацію права власності.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області на рішення Господарського суду Миколаївської області від „26" липня 2021р. у справі № 915/1391/20; призначено розгляд апеляційної скарги Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області на 09 грудня 2021 року о 10:00 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2021 продовжено розгляд апеляційної скарги Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області на рішення Господарського суду Миколаївської області від „26" липня 2021р. у справі № 915/1391/20 на розумний строк; призначено апеляційну скаргу Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області на 27 січня 2022 року о 10:00 год. Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 повідомлено учасників справи про те, що розгляд апеляційної скарги у справі №915/1391/20 відбудеться 24 лютого 2022 року о 10:00 год.

16.02.2022 від державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління надання адміністративних послуг апарату Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області Кришко Євгена Олександровича надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку «EasyCon» (e-mail ІНФОРМАЦІЯ_1 , тел. НОМЕР_1 ).

21.02.2022 від представника СФГ «Полохач» надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 прийнято справу № 915/1391/21 до провадження та розпочати апеляційний розгляд справи колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Колоколова С.І., суддів Савицького Я.Ф., Ярош А.І. Призначено розгляд апеляційної скарги Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області на 24 лютого 2022 року о 10:00 год. Заяву державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління надання адміністративних послуг апарату Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області Кришко Євгена Олександровича про проведення судового засідання, призначеного на 24 лютого 2022р. о 10:00, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Судове засідання ухвалено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2022 рекомендовано учасникам справи утриматися від відвідування суду. Свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з урахуванням рекомендацій "Особливості здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан", опублікованих 04 березня 2022 року на веб-сайті Верховного Суду за посиланням: https://supreme.court.gov.ua/supreme/pres-centr/news/1261727/, та наказу в.о. голови Південно-західного апеляційного господарського суду "Про встановлення особливого режиму роботи Південно-західного апеляційного господарського суду в умовах воєнного часу" №6-ОД від 28.02.2022, опублікованих 01 березня 2022 року на веб-сайті Південно-західного апеляційного господарського суду за посиланням: https://swag.court.gov.ua/sud4872/pres-centr/news/1260585/. Повідомлено учасників справи про можливість подати процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі, з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Повідомлено, що про дату, час та місце судового засідання учасники справи будуть повідомлені додатково.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.07.2022 повідомлено учасників справи про те, що судове засідання у справі №915/1391/20 відбудеться 22.09.2022 об 11:30год.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до Південно-західного апеляційного господарського суду не надходив.

В судове засідання 22.09.2022 представники сторін не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, строк розгляду апеляційної скарги закінчився, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав особи, яка з`явилася до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджено під час апеляційного перегляду, 16.12.1998 року Миколаївською філією інституту землеустрою виготовлено технічну документацію відведення земель в постійне користування та приватну власність громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для ведення селянського (фермерського) господарства із земель запасу в межах території Червоноукраїнської сільської ради Березанського району Миколаївської області.

Відповідно до інформації, яка міститься в технічній документації, рішенням конкурсної комісії №3 від 21.08.1998 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 передбачено надати кожному земельну ділянку загальною площею 21,5 га ріллі, в тому числі в постійне користування 17,2 га ріллі в приватну власність, 4,3 га ріллі із земель запасу в межах території Червоноукраїнської сільської ради Березанського району Миколаївської області для ведення селянських (фермерських) господарств.

На підставі рішення 5 сесії 23 скликання Березанської районної ради народних депутатів Миколаївської області №11 від 18.03.1999 року ОСОБА_2 надана у постійне користування земельна ділянка площею 17,2 га в межах території Червоноукраїнської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства, яка складається з двох земельних ділянок площею 15,0 га та 2,2 га, про що свідчить державний акт серії 1-МК №013385 на право постійного користування землею від 24.09.1999 року, зареєстрований в Книзі державних актів на право постійного користування землею за №271.

24.09.2001 видано державний акт серії 1-МК №008977 на право приватної власності на землю за №177, згідно якого ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 4,3 га в межах території Червоноукраїнської сільської ради Березанськогого району Миколаївської області для ведення селянського (фермерського) господарства.

На підставі рішення 5 сесії 23 скликання Березнаської районної ради народних депутатів Миколаївської області №11 від 18.03.1999 року ОСОБА_1 надана у постійне користування земельна ділянка площею 17,2 га в межах території Червоноукраїнської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства, яка складається з двох земельних ділянок площею 15,0 га та 2,2 га, про що свідчить державний акт серії 1-МК №013350 на право постійного користування землею від 12.08.1999 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №270.

12.08.1999 року на ім`я ОСОБА_3 також видано державний акт серії 1-МК №008976 на право приватної власності на землю, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №176, згідно якого ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4,3 га в межах території Червоноукраїнської сільської ради Березанського району Миколаївської області для ведення селянського (фермерського) господарства.

12.02.2001 року у Березанській районній державній адміністрації Миколаївської області ОСОБА_2 , як засновником, зареєстровано селянське (фермерське) господарство «Полохач», керівником (головою) якого є ОСОБА_2 .

22.03.2001 року у Березанській районній державній адміністрації Миколаївської області Оплоченком А.О. зареєстровано селянське (фермерське) господарство «Зоря Тілігула», керівником (головою) якого є ОСОБА_1 .

24.04.2020 року ОСОБА_2 звернувся до Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області із заявою про державну реєстрацію права постійного користування СФГ «Полохач» земельною ділянкою відповідно до державного акта серії 1-МК № 013385 на право постійного користування землею від 24.09.1999 року.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області Морозова С.А. від 29.04.2020 № 52100970 відмовлено в державній реєстрації права постійного користування позивачем вищевказаною земельною ділянкою, з посиланням на ст. 24 Закону та п.п. 18, 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 № 553 (далі Порядок), з тих підстав, що для проведення державної реєстрації іншого речового права, права користування земельною ділянкою на земельна ділянка, кадастровий номер земельної ділянки :07:000:0139, та документи, подані для проведення державної реєстрації прав, та встановив наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, а саме на вказаний об`єкт нерухомого майна вже зареєстроване інше речове право - право користування за суб`єктом права відмінним від заявника.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої станом на 29.08.2020, випливає, що 24.02.2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області Кришко Євгеном Олександровичем проведена державна реєстрація право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :07:000:0139 площею 15 га, власником якої є Коблівська сільська рада, за ОСОБА_1 .

Враховуючи, що право позивача щодо суб`єкта речового права земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0139 порушено, Селянське (фермерське) господарство «Полохач» звернулось до господарського суд із даним позовом.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, що кореспондуються за змістом зі статтею 20 ГК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством). Відсутність (недоведеність) будь-якої із зазначених умов унеможливлює задоволення позову.

Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 16.10.2019 у справі №525/505/16-ц).

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (див. пункт 57 постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Відповідно до висновків, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18, вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (підпункт 8.5 постанови об`єднаної палати).

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права, пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл.

Правосуддя, за своєю суттю, визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені висновки викладено в абзаці 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003р. №3рп/2003. Як вбачається з матеріалів справи, Березанською районною радою народних депутатів Миколаївської області, на підставі рішення від 18.03.1999 № 11, видано ОСОБА_2 державні акти від 24.09.1999 серії І-МК № 013385 на право постійного користування землею 17,2 га (15,0 га та 2,2 га), зареєстрований в Книзі записів державних актів за № 271, та від 24.09.1999 серії І-МК № 008977 на право приватної власності земельної ділянки площею 4.3 га. в межах території Червоноукраїнської сільської ради Березанського району Миколаївської області, зареєстрований в Книзі записів державних актів за № 177, визначених згідно з відповідним планом землекористування, для ведення селянського (фермерського) господарства.

З метою використання земельної ділянки за цільовим призначенням - ведення селянського (фермерського) господарства - зазначена земельна ділянка була передана громадянином України ОСОБА_2 до створеного Селянського (фермерського) господарства «Полохач», що підтверджується відповідними статутними документами СФГ «Полохач».

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 3 ЗК України).

Земельним законодавством визначалося, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом; набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України).

Право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (ч. 1 ст. 92 ЗК України).

Отже, законодавством, чинним на момент винесення відповідачем спірного рішення, визначено право постійного землекористування безстроковим, на відміну від оренди.

Статтею 141 Земельного кодексу України визначено, підстави припинення права користування земельною ділянкою. Підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини;

ж)передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.

Відповідно до ст. 142 ЗК України, припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Жодної із вказаних підстав для припинення права постійного користування Селянського (фермерського) господарства «Полохач», матеріали справи не містять. Позивачем доведено його право постійного користування земельною ділянкою за вказаним вище актом про постійне користування землею від 24.09.1999 серії І-МК № 013385.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За умовами ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Слід зауважити, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж.К. та інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") Європейський суд з прав людини наголосив, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей", тобто суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Відповідно до положень статей 1, 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та Європейської комісії з прав людини.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" (заява N 29979/04) було сформульовано висновки, відповідно до яких Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява N 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява N 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява N 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява N 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі "Москаль проти Польщі", п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", заява N 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява N 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, рішення у справі "Трґо проти Хорватії", заява N 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). При цьому потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки")

Отже, враховуючи принципи та положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зважаючи на те, що СФГ`Полохач» є добросовісним набувачем права користування на спірну земельну ділянку, що підтверджується наведеними у мотивувальній частині постанови доказами по справі, судова колегія вважає, що спірне рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області прийнято всупереч законодавству, є незаконним і порушує права СФГ «Полохач» як належного землекористувача, а тому вимога про його скасування та припинення речового права користування ОСОБА_1 земельною ділянкою з кадастровим номером :07:000:0139 є обґрунтованою.

Щодо інших вимог позивача про визнання протиправним та скасувати записи у Додатку до наказу ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області №9143/0/14-18-СГ від 20.12.2018: під порядковим номером 583 в частині закріплення за ОСОБА_2 на праві постійного користування земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0135, та під порядковим номером 587 в частині закріплення за ОСОБА_1 на праві постійного користування земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0139, а також зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області внести у Додаток до наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №9143/0/14-18-СГ від 20.12.2018 зміни у запис під порядковим номером 583 в частині закріплення за ОСОБА_2 на праві постійного користування земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0139, то колегія суддів погоджується в висновком суду першої інстанції, що такі вимоги є передчасними, оскільки скасування спірного рішення державного реєстратора має наслідком розгляду ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області на підставі п. 156-2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, поданої СФГ «Полохач» заяви про виправлення помилок допущених у відомостях Державного земельного кадастру та внесення змін до наказу №9143/0/14-18-СГ від 20.12.2018 , а тому підставно відмовив у задоволенні позовних вимог у вказаній частині.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора, оскільки встановлені обставини справи свідчать про те, що спірна земельна ділянка входять до земель, які знаходяться у користуванні СФГ «Полохач», позаяк колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Водночас викладені у апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів і не спростовують висновків суду, які викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

Будь-яких порушень процесуальних норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, або неправильного застосування норм матеріального права при розгляді апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції виявлено не було.

За таких обставин, враховуючи, що доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують наявність обставин, які згідно зі ст. 277 Господарського процесуального кодексу України визначені в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції, судова колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області підлягає залишено без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 26 липня 2021 року у справі №915/1391/20 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275,276, 281-284

Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1.Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.07.2021 у справі №915/1391/21 - без змін.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено та підписано 27.09.2022

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Я.Ф. Савицький

Суддя А.І. Ярош