ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2022 р. Справа№ 910/21677/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Владимиренко С.В.

Демидової А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги

Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення господарського суду міста Києва від 02.05.2022 (повне рішення складено та підписано 02.05.2022)

у справі № 910/21677/21 (суддя О.В. Котков)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення грошових коштів

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В грудні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» (далі по тексту ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ»; позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі по тексту МТСБУ; відповідач) про стягнення 2 935, 95 грн, з яких: 576, 26 грн 3 % річних; 2 359, 69 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі договору про надання фінансових послуг факторингу № 5/31-08/2016 від 31.08.2016 та з огляду на положення підпункту п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у позивача виникло право звернення до МТСБУ про стягнення заборгованості за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7088082. У зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов`язань відповідачу донараховано 3 % річних та інфляційні втрати за загальний період з 10.05.2016 по 02.03.2018.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.05.2022 позов задоволено та стягнуто з МТСБУ на користь ТОВ «Маркс.Капітал» інфляційні втрати у розмірі 2 359, 69 грн, 3 % річних у розмірі 576,26 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 грн та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4 600 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що в даному випадку, на підставі норм п. 20.3 ст. 20 та ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відбувся перехід обов`язків до відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ліквідованого страховика. При цьому, відповідач не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») суми 3% річних, інфляційних втрат, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону є невід`ємною складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Також суд першої інстанції звернув увагу на те, що право вимоги потерпілого до МТСБУ за невиконаними зобов`язаннями ліквідованого страховика виникає з моменту ліквідації такого страховика ухвалою господарського суду у справі про банкрутство, позовна давність в даному випадку не пропущена.

Короткий зміст апеляційної скарги, її доводів та заперечень.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, МТСБУ звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадане рішення суду в як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 254, 261, 267 ЦК України, п. 20.3 ст. 20, ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що позивач про своє порушене право дізнався не з моменту визнання ПрАТ «СК «Україна» банкрутом, а з моменту настання спірної ДТП, а тому в даному випадку підлягають застосуванню наслідки спливу позовної давності відмова в позові в повному обсязі. Скаржник вважає, що відповідальність за порушення грошового зобов`язання не входить до зобов`язань страховика, що визнаний банкрутом.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, просить залишити її без задоволення, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2022 справу № 910/21677/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Владимиренко С.В., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2022 витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи №910/21677/21 та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою МТСБУ на рішення господарського суду міста Києва від 02.05.2022 у справі № 910/21677/21 до надходження матеріалів із суду першої інстанції.

Матеріали справи надійшли до суду на запит 20.06.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2022 апеляційну скаргу МТСБУ на рішення господарського суду міста Києва від 02.05.2022 у справі № 910/21677/21 залишено без руху та встановлено скаржнику строк для усунення недоліків.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою МТСБУ на рішення господарського суду міста Києва від 02.05.2022 у справі № 910/21677/21 розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи на підставі ст. 270 ГПК України.

Обставини, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 28.01.2016 по вул. Кошиця в місті Києві за участю транспортного засобу «ФАВ» реєстраційний номер НОМЕР_1 під кермуванням громадянина ОСОБА_1 та автомобіля «Peugeot», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням громадянки ОСОБА_2 , обидва транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень.

Відповідно до постанови Дарницького районного суду міста Києва від 29.02.2016 у справі № 753/2725/16-ц, громадянина ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність громадянина ОСОБА_1 була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7088082 ПрАТ «Страхова компанія «Україна».

На підставі договору відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування від 26.08.2016, укладеного між гр. ОСОБА_2 та ФОП Шияном Д.С., останній набув право вимоги в зобов`язаннях, що виникли із вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, у тому числі одержання грошового відшкодування нанесеної майнової шкоди майну гр. ОСОБА_3 від винної особи, страхової компанії або від МТСБУ.

В подальшому, між ФОП Шиян Д.С. (клієнт) та ТОВ «Маркс.Капітал» (фактор) було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 5/31-08/2016 від 31.08.2016, на підставі якого, позивач набув право вимоги за договором страхування № АІ/7088082.

Таким чином, починаючи з 31.08.2016 кредитором у договірному зобов`язанні за договором страхування № АІ/7088082, яке виникло в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28.01.2016, є ТОВ «Маркс.Капітал».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.03.2018 відкрито провадження у справі № 910/842/18 про банкрутство ПрАТ «Страхова компанія «Україна».

30.03.2018 ТОВ «Маркс.Капітал» було подано заяву (та 24.04.2018 уточнення) про грошові вимоги до боржника, які складаються із заборгованості по відшкодуванню шкоди у зобов`язаннях, що виникли на підставі договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у тому числі, договору страхування (полісу) № АІ/7088082. Розмір заборгованості ПрАТ «Страхова компанія «Україна» перед ТОВ «Маркс.Капітал» у зобов`язанні, яке виникло на підставі договору № АІ/7088082, в тому числі 576, 26 3% річних та 2 359, 69 грн інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі №910/842/18 грошові вимоги ТОВ «Маркс.Капітал» до ПрАТ «Страхова компанія «Україна» у вказаному зобов`язанні визнано в повному обсязі та внесено до реєстру кредиторів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі №910/842/18 постановлено ліквідувати ПрАТ «Страхова компанія «Україна» у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами.

У зв`язку з ліквідацією ПрАТ «Страхова компанія «Україна» позивач 04.09.2019 звернувся до МТСБУ із заявою про виплату боргу.

02.10.2019 МТСБУ виплатило позивачу суму страхового відшкодування у зобов`язанні за договором № АІ/7088082 в розмірі 10 606, 95 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач послався на зазначені вище обставини, а також те, що інша частина зобов`язань щодо сплати 3% річних та інфляційних втрат була залишена відповідачем без задоволення.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 16 Закону України "Про страхування" визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Згідно з п. 9.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 цього Кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З наведеного можна зробити висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.

При цьому, як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15, стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, (яку також підтверджено у постанові від 10.04.2018 Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18).

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Матеріалами справи підтверджено, що розмір вимог ТОВ «Маркс.Капітал» до ПрАТ «Страхова компанія «Україна», в тому числі і на підставі страхового полісу АІ/7088082, зокрема, 2359, 69 грн інфляційних втрат, 576, 26 грн 3 % річних та їх обґрунтованість встановлено у справі №910/842/18, та мають преюдиційне значення. Проте, під час провадження у справі про банкрутство у ПрАТ «Страхова компанія «Україна» не виявлено майна або інших активів, за рахунок яких могли бути задоволені вимоги позивача.

Правовідносини за договором страхування в процедурі ліквідації страховика і після її завершення врегульовані Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зокрема, відповідно до пункту 20.3 статті 20 цього Закону у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Підпунктом "ґ" пункту 41.1. статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

При цьому, як вірно враховано місцевим господарським судом, наведені норми не передбачають винятків із загального правила про майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати відповідно до статті 625 ЦК України суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

З урахуванням викладеного, а також того, що спірні відносини у даній справі виникли, саме з договірних відносин, а не з передбачених ст. 1166 ЦК України деліктних, і до відповідача перейшли обов`язки за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, обґрунтованим є висновок суду, що МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування суми 3 % річних, інфляційних втрат, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування.

При цьому обставини прострочення МТСБУ виплати страхувальнику цього страхового відшкодування не входять до предмету дослідження та доказування, як такі, що не мають значення.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 07.09.2021 у справі № 910/14293/19.

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Правомірність вимог позивача про стягнення спірної суми підтверджується також визнанням у справі про банкрутство кредиторських вимог позивача до ПрАТ «Страхова компанія «Україна» як на суму страхового відшкодування, так і на спірні у цій справі суми 3% річних, інфляційних втрат, а також узгоджується з умовами в пункті 1.2 договору про надання фінансових послуг факторингу № 5/31-08/2016 від 31.08.2016 щодо права позивача (фактора та кредитора за договором) одержати від боржника суми основного боргу, відсотків, неустойки у повному обсязі.

З огляду на викладене правомірним є висновок місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог про відшкодування суми 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування.

Щодо аргументів відповідача про пропуск позивачем позовної давності апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач 04.09.2019 звернувся до відповідача із заявою про виплату відшкодування, в тому числі і на підставі полісу № АІ/7088082.

02.10.2019 МТСБУ частково виконало зобов`язання за договором №АІ/0681730 шляхом сплати 10 606, 95 грн.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як встановлено судом, предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача частини кредиторських вимог за договором № АІ/7088082, які складаються з сум 3 % річних, інфляційних втрат внаслідок ліквідації боржника - ПрАТ «Страхова компанія «Україна» на підставі норм п. 20.3 ст. 20 та ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В контексті спірних правовідносин таке право на позов має бути пов`язане, зокрема, з початком виникнення відповідного обов`язку у МТСБУ щодо виконання зобов`язань ліквідованого страховика.

Виходячи зі змісту положень пунктів 2, 3 статті 20 та пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок з виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів (майна) на МТСБУ.

Відтак, право вимоги потерпілого до МТСБУ за невиконаними зобов`язаннями ліквідованого страховика виникає, саме з моменту ліквідації такого страховика ухвалою господарського суду у справі про банкрутство (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.09.2021 у справі № 910/14293/19).

Матеріалами справи підтверджено, що ухвалою господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 постановлено ліквідувати ПрАТ «Страхова компанія «Україна» у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами.

З огляду на те, що після звернення до відповідача із заявою про виплату відшкодування, 01.10.2019 МТСБУ частково виконало зобов`язання за договором № АІ/7088082, до суду позивач звернувся 16.12.2021, тобто в межах позовної давності.

З урахуванням зазначеного вище правомірним є висновок місцевого господарського суду про задоволення позову. Так само обґрунтовано, місцевим господарським судом стягнуто й витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 2, 3 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В матеріалах справи наявні докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, зокрема, договір № 96 про надання правової допомоги від 01.06.2020, укладений з АО "Дефендерс", додаткову угоду №1 від 01.06.2020 до вказаного договору та акт приймання-передачі наданої правової допомоги №341 від 13.12.2021 на суму 4 600,00 грн.

У даному конкретному випадку суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 600,00 грн, оскільки цей розмір судових витрат є співмірним з обсягом наданих послуг та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд апеляційної інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Щодо решти аргументів учасників справи, окрім викладених у мотивувальній частині даної постанови, суд визнає їх такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у суді апеляційної інстанції, дійшла висновку про те, що оскаржене рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судові витрати.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 02.05.2022 у справі №910/21677/21 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Матеріали справи № 910/21677/22 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді С.В. Владимиренко

А.М. Демидова