ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.09.2022 м. Івано-ФранківськСправа № 909/275/22

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Горпинюка І.Є., секретар судового засідання Феденько Н.М., за участю представника позивача Созоник Т. Б., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу № 909/275/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпаттехноальянс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "РОН-ТЕХ" про стягнення 3210506,51 грн заборгованості.

Суть спору.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпаттехноальянс" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рон-Тех" про стягнення 2 699 000,00 грн грошових коштів, неповернутих згідно договорів позики та 511 506,51 грн інфляційних втрат.

Процесуальні дії у справі, вирішення заяв та клопотань.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Івано-Франківської області від 27.04.2022 для розгляду справи № 909/275/22 визначено суддю Горпинюка І.Є.

02.05.2022 Господарський суд Івано-Франківської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 909/275/22; ухвалив здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначив на 31.05.2022; встановив сторонам строки на подання суду відзиву, відповіді на відзив, заперечення.

31.05.2022 представник відповідача в судове засідання не з`явився. За участю представника позивача, ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, суд відклав підготовче судове засідання на 24.06.2022.

24.06.2022 представник відповідача в судове засідання не з`явився, за участю представника позивача ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 03.08.2022.

03.08.2022, через відділ документального забезпечення, канцелярії суду, представник відповідача адвокат Роман Калинюк подав дві заяви: про ознайомлення з матеріалами справи (вх. № 9896/22) та про відкладення розгляду справи (вх. №9897/22). В судовому засіданні 03.08.2022 представник відповідача підтримує зазначені вище заяви та просить суд відкласти розгляд справи, у зв`язку з можливістю мирного врегулювання спору. Представник позивача не заперечує стосовно можливості укладення мирової угоди та відкладення розгляду справи. За наведеного, ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, суд відклав розгляд справи на 25.08.2022.

25.08.2022 представник відповідача в судове засідання не з`явився, натомість через відділ документального забезпечення, канцелярії суду, надійшли пояснення директора ТОВ "Рон-Тех" б/н від 25.08.2020 (вх. №11070/22). Суд оголосив технічну перерву для ознайомлення представника позивача з поясненнями відповідача, після чого постановив протокольну ухвалу про долучення пояснення до матеріалів справи. Представник позивача заявила клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки письмові пояснення ТОВ "Рон-Тех" подані з приводу доводів викладених ТОВ "Карпаттехноальянс" у позовній заяві. Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, суд відклав розгляд справи на 14.09.2022.

В судове засідання 14.09.2022 з`явився представник позивача. Представник відповідача не з`явився. Про дату, час та місце цього засідання відповідач повідомлений ухвалою суду від 25.08.2022, копія якої отримана останнім - 30.08.2022; даний факт підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 76 4. Зазначене свідчить про завчасне повідомлення судом відповідача про дату, час та місце розгляду справи. Оскільки ТОВ "Рон-Тех" належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, суд ухвалив розгляд справи проводити у відсутності представника відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні подала додаткові письмові пояснення (вх. № 12107/22); суд постановив протокольну ухвалу про долучення останніх до матеріалів справи.

У письмових поясненнях б/н від 25.08.2022 відповідач просить суд: відмовити у задоволенні позовних вимог; застосувати строк позовної давності при розгляді цієї справи; витребувати у Відповідача належним чином засвідчені копії протоколів загальних зборів учасників, які б підтверджували надання згоди на укладення договору позики № 1 від 16.11.2018 року, договору позики № 08/11/2019 від 08.11.2019 року, договору позики № 01/09/2020 від 01.09.20120 року; витребувати у Відповідача зведений акт звірки між ТОВ "Карпаттехноальянс" та ТОВ "Рон-Тех"; застосувати наслідки нікчемності правочинів - договору позики № 1 від 16.11.2018 року, договору позики № 08/11/2019 від 08.11.2019 року, договору позики № 01/09/2020 від 01.09.20120 року; судові витрати покласти на позивача.

З огляду на необгрунтованість клопотань відповідача щодо витребування у нього належним чином засвідчених копій протоколів загальних зборів учасників, які б підтверджували надання згоди на укладення спірних договорів позики та зведеного акта звірки між ТОВ "Карпаттехноальянс" та ТОВ "Рон-Тех", подання останніх з порушенням принципу змагальності, строку та процедури подання, відсутності перешкод для подання самим відповідачем документів, які він просить витребувати у нього ж, суд постановив протокольні ухвали про відмову у задоволенні зазначених вище клопотань відповідача.

У судовому засіданні 14.09.2022 суд, за результатами розгляду справи по суті, після виходу з нарадчої кімнати, оголосив вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 ГПК України.

Стислий виклад позиції позивача.

Позовні вимоги ТОВ "Карпаттехноальянс" обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем чотирьох окремих договорів безвідсоткової позики, позикодавцем за якими виступав позивач, а позичальником - відповідач.

За розрахунком позивача станом на час подання позову заборгованість відповідача за чотирма договорами безвідсоткової позики складає разом 2 699 000,00 грн.

Умовами укладених договорів чітко визначений строк повернення позики, а саме:

- 16.11.2019 щодо повернення 369 000,00 грн, отриманих відповідачем за договором № 1 безвідсоткової позики від 16.11.2018;

- 08.11.2020 щодо повернення 2 000 000,00 грн, отриманих відповідачем за договором № 08/11/2019 безвідсоткової позики від 08.11.2019;

- 06.07.2021 щодо повернення 190 000,00 грн, отриманих відповідачем за договором № 06/07/2020 безвідсоткової позики від 06.07.2020;

- 01.09.2021 щодо повернення 140 000,00 грн, отриманих відповідачем за договором № 01/09/2020 безвідсоткової позики від 01.09.2020.

За прострочення виконання відповідачем зобов`язань з повернення отриманих в позику грошових коштів у передбачений договорами безпроцентної позики строк позивачем нараховано відповідачу інфляційні втрати за весь час прострочення.

В судовому засіданні 14.09.2022 представник позивача просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідач відзиву на позов не подав. Натомість, заперечення ТОВ "РОН-ТЕХ" проти позову, викладені у письмових поясненнях б/н від 25.08.2022 (вх. № 11070/22 від 25.08.2022).

У письмових поясненнях відповідач зазначає таке:

- протягом 2017-2021 років між ТОВ "Карпаттехноальянс" та ТОВ "Рон-Тех" мали місце господарські правовідносини, у 2021 році такі відносини були припинені, і станом на 2021 рік відповідач не мав перед позивачем жодних боргів; грошові кошти, отримані за договором позики № 1 від 16.11.2018, договором позики № 08/11/2019 від 08.11.2019, договором позики № 01/09/2020 від 01.09.2020 року повернуті в повному обсязі;

- між сторонами відсутній акт звірки розрахунків;

- застосування штрафних санкцій в умовах пандемії коронавірусу та введення в Україні воєнного стану є неможливим;

- укладені між сторонами договори позики - нікчемні, оскільки є значними правочинами відповідно до Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю";

- позивачем пропущено строк позовної давності.

Фактичні обставини справи встановлені судом. Оцінка доказів. Норми права, які застосував суд та інші мотиви ухваленого рішення.

Предметом доказування у даній справі є обставини укладання між сторонами договорів позики, передачі за цими договорами грошових коштів позичальнику, настання строку повернення позики та наявності порушення позичальником обов`язку повернути отримані в позику кошти.

Судом встановлено що між сторонами укладались та виконувались чотири окремі договори безвідсоткової позики, позикодавцем за якими виступав позивач, а позичальником - відповідач.

16.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю Карпаттехноальянс (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Рон-Тех (позичальник) було укладено договір № 1 безвідсоткової позики (а.с. 27-29), за умовами якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 5 000 000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути позику в порядку та на умовах, передбачених цим договором. Згідно з пунктами 4.1 та 5.1 зазначеного в цьому абзаці договору, строк позики розпочинається з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника і діє до 16.11.2019. Позичальник зобов`язується у термін не пізніше 16.11.2019 повернути позикодавцеві позику.

На виконання договору № 1 безвідсоткової позики від 16.11.2018 позивач протягом листопада 2018 року - травня 2019 року перерахував на поточний рахунок позичальника грошові кошти на загальну суму 4 677 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 35- 57).

Відповідач грошові кошти, отримані в позику за договором № 1 безвідсоткової позики від 16.11.2018, повернув частково - в сумі 4 308 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 18.11.2019 на суму 10 000,00 грн (а.с. 58), платіжним дорученням № 2 від 18.11.2019 на суму 1 798 000,00 грн (а.с. 59), платіжним дорученням № 1621 від 14.11.2019 на суму 2 000 000,00 грн (а.с. 60) та платіжним дорученням № 1587 від 05.11.2019 на суму 500 000,00 грн (а.с. 61).

Позики, в частині 369 000,00 грн, отриманої за договором № 1 безвідсоткової позики від 16.11.2018, відповідач у встановлений договором строк (не пізніше 16.11.2019) позивачу не повернув.

08.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю Карпаттехноальянс (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Рон-Тех (позичальник) було укладено договір № 08/11/2019 безвідсоткової позики (а.с. 20-22), за умовами якого позикодавець передає позичальнику безвідсоткову позику у розмірі 3 677 000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути отриману позику в порядку та на умовах, передбачених цим договором. Згідно з пунктами 4.1 та 5.1 зазначеного в цьому абзаці договору, строк позики розпочинається з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника і діє до 08.11.2020. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у термін, не пізніше 08.11.2020.

На виконання договору № 08/11/2019 безвідсоткової позики від 08.11.2019 позивач протягом 08-11 листопада 2019 року перерахував на поточний рахунок позичальника грошові кошти на загальну суму 2 000 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2140 від 08.11.2019 на суму 500 000,00 грн (а.с. 26), платіжним дорученням № 2142 від 11.11.2019 на суму 1 000 000,00 грн (а.с. 25) та платіжним дорученням № 2143 від 11.11.2019 на суму 500 000,00 грн (а.с. 24).

Відповідач грошових коштів в сумі 2 000 000,00 грн, отриманих в позику за договором № 08/11/2019 безвідсоткової позики від 08.11.2019, у встановлений договором строк (не пізніше 08.11.2020) позивачу не повернув.

06.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю Карпаттехноальянс (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Рон-Тех (позичальник) було укладено договір № 06/07/2020 безвідсоткової позики (а.с. 62-64), за умовами якого позикодавець передає позичальнику безвідсоткову позику у розмірі 450 000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути отриману позику в порядку та на умовах, передбачених цим договором. Згідно з пунктами 4.1 та 5.1 зазначеного в цьому абзаці договору, строк позики розпочинається з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника і діє до 06.07.2021. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у термін, не пізніше 06.07.2021.

На виконання договору № 06/07/2020 безвідсоткової позики від 06.07.2020 позивач 06 та 08 липня 2020 року перерахував на поточний рахунок позичальника грошові кошти на загальну суму 450 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2877 від 06.07.2020 на суму 250 000,00 грн (а.с. 66) та платіжним дорученням № 2889 від 08.07.2020 на суму 200 000,00 грн (а.с. 67).

Відповідач грошові кошти, отримані в позику за договором № 06/07/2020 безвідсоткової позики від 06.07.2020, повернув частково - в сумі 260 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2907 від 22.04.2021 на суму 260 000,00 грн (а.с. 68).

Позики, в частині 190 000,00 грн, отриманої за договором № 06/07/2020 безвідсоткової позики від 06.07.2020, відповідач у встановлений договором строк (не пізніше 06.07.2021) позивачу не повернув.

01.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю Карпаттехноальянс (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Рон-Тех (позичальник) було укладено договір № 01/09/2020 безвідсоткової позики (а.с. 69-71), за умовами якого позикодавець передає позичальнику безвідсоткову позику у розмірі 140 000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути отриману позику в порядку та на умовах, передбачених цим договором. Згідно з пунктами 4.1 та 5.1 зазначеного в цьому абзаці договору, строк позики розпочинається з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника і діє до 01.09.2021. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у термін, не пізніше 01.09.2021.

На виконання договору № 01/09/2020 безвідсоткової позики від 01.09.2020 позивач 01 вересня 2020 року перерахував на поточний рахунок позичальника грошові кошти на загальну суму 140 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 3139 від 01.09.2020 на суму 140 000,00 грн (а.с. 74).

Відповідач грошових коштів в сумі 140 000,00 грн, отриманих в позику за договором № 01/09/2020 безвідсоткової позики від 01.09.2020, у встановлений договором строк (не пізніше 01.09.2021) позивачу не повернув.

Обставини передачі у позику грошових коштів та їх часткового повернення підтверджуються також фільтрованими виписками по поточному рахунку ТОВ Карпаттехноальянс (а.с. 75-104).

Викладені обставини укладення договорів безвідсоткової позики, отримання відповідачем в позику грошових коштів та їх часткового повернення свідчать, що між сторонами виникли правовідносини позики.

За розрахунком позивача станом на час подання позову заборгованість відповідача за чотирма договорами безвідсоткової позики складає разом 2 699 000,00 грн. ТОВ Рон-Тех не повернуло вчасно отримані в позику кошти у зазначеній сумі, що і стало причиною виникнення спору.

Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача 2 699 000 грн грошових коштів, не повернутих згідно договорів позики та 511 506,51 грн інфляційних втрат, що разом становить 3 210 506,51 грн.

Виходячи з встановлених обставин, суд при вирішенні спору застосовує норми права, які регулюють правовідносини сторін.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

З урахуванням положень договорів безвідсоткової позики, строки повернення позики настали:

- 16.11.2019 щодо повернення 369 000,00 грн, отриманих відповідачем за договором № 1 безвідсоткової позики від 16.11.2018;

- 08.11.2020 щодо повернення 2 000 000,00 грн, отриманих відповідачем за договором № 08/11/2019 безвідсоткової позики від 08.11.2019;

- 06.07.2021 щодо повернення 190 000,00 грн, отриманих відповідачем за договором № 06/07/2020 безвідсоткової позики від 06.07.2020;

- 01.09.2021 щодо повернення 140 000,00 грн, отриманих відповідачем за договором № 01/09/2020 безвідсоткової позики від 01.09.2020.

Відповідач доказів повернення зазначених сум позики у передбачені договорами строки суду не надав, доводи наведені позивачем в обґрунтування позову у цій частині не спростував.

За викладеного позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2 699 000,00 грн. заборгованості за договорами позики є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач допустив прострочення виконання зобов`язань з повернення отриманих в позику грошових коштів у передбачений договорами безпроцентної позики строк, він на вимогу позивача зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Суд, здійснивши перерахунок інфляційних втрат, визнає що наданий позивачем розрахунок суми заборгованості ТОВ Рон-Тех з урахуванням індексу інфляції від 17.04.2022 (а.с. 105-106) є вірним, враховує розмір заборгованості відповідача за кожним із укладених договорів позики, різний строк настання строку повернення позики за цими договорами, затверджені індекси інфляції за період прострочення.

У зв`язку з цим вимоги позивача про стягнення з відповідача 511 506,51 грн інфляційних втрат теж є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Заперечення відповідача проти позову, викладені у його поясненнях б/н від 25.08.2022 (вх. № 11070/22 від 25.08.2022) не спростовують обґрунтованості та підставності позовних вимог виходячи з наступного.

У поясненнях відповідач зазначає, що протягом 2017-2021 років між ТОВ Карпаттехноальянс та ТОВ Рон-Тех мали місце господарські правовідносини, у 2021 році такі відносини були припинені, і станом на 2021 рік відповідач не мав перед позивачем жодних боргів; грошові кошти, отримані за договором позики № 1 від 16.11.2018, договором позики № 08/11/2019 від 08.11.2019, договором позики № 01/09/2020 від 01.09.2020 року повернуті в повному обсязі.

В спростування таких доводів, суд зазначає, що відповідач доказів повернення отриманих в позику грошових коштів не надав. Докази часткового повернення позики надані позивачем, і враховані при обґрунтуванні розміру його позовних вимог. При цьому відсутність певних обставин (правових підстав) можна спростувати лише доведенням наявності цих обставин (правових підстав). За вимогами про стягнення переданих за договором позики грошових коштів суд повинен перевірити: наявність договірних відносин позики; виконання позикодавцем обов`язку з передачі позичальнику в позику грошових коштів; виконання позичальником обов`язку з повернення позики після настання обумовленого в договорі строку. Таким чином, з одного боку, позивач повинен довести укладення договорів позики та передачу грошових коштів відповідачу в позику, а відповідач - або спростувати якусь з цих обставин, або довести факт повного виконання ним обов`язку з повернення позики. За наявності встановленого факту виникнення відносин позики та передачі в позику грошових коштів, виконання обов`язку з повернення позики має бути доведено відповідачем через подання ним належних та допустимих доказів. Однак такі докази відповідач суду не подав.

Щодо доводів відповідача про відсутність між сторонами акта звірки розрахунків, то акт звірки не є первинним бухгалтерським документом, що відображає господарську операцію, а лише складається на підставі таких документів. Мета складання акта звірки, на відміну від первинного бухгалтерського документа (який має на меті відображення господарської операції) полягає у визначенні стану розрахунків між сторонами, виявленні боргу або його відсутності на підставі первинних документів.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.04.2021 у справі № 910/14518/19, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 08.05.2018 у справі № 910/16725/17, від 17.10.2018 у справі № 905/3063/17 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.

Тому відсутність підписаного між сторонами акта звірки взаєморозрахунків не позбавляє позивача права та можливості доводити обґрунтованість своїх вимог первинними документами (договорами, платіжними дорученнями банківськими виписками), які відображають господарські операції та правовідносини позики, що склались між сторонами, чим позивач і скористався.

Заперечення відповідача щодо неможливості застосування штрафних санкцій в умовах пандемії коронавірусу суд визнає такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства, оскільки заявлені позовні вимоги стосуються стягнення з відповідача основної суми боргу за договорами позики та інфляційних втрат, нарахованих згідно з статтею 625 ЦК України.

При цьому, суд відзначає, що згідно з п. 15 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України передбачено звільнення позичальника, якому було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за прострочення, у разі прострочення у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину.

Таким чином введення в Україні карантину звільняє позичальників від обов`язку сплатити неустойку, штраф та пеню за час прострочення в період карантину та 30 днів після його завершення, однак таке звільнення не стосується обов`язку сплати інфляційних втрат, нарахованих згідно з статтею 625 ЦК України, які за правовою природою не є неустойкою (штрафом, пенею). Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є самостійною мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц).

Щодо введення в Україні воєнного стану, то інфляційні втрати нараховано позивачем за період з дня виникнення прострочення за кожним з договорів позики, і по березень 2022 року, тобто до набрання чинності Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану, від 15.03.2022 № 2120-ІХ, яким розділ Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 18 щодо звільнення позичальників, від відповідальності за прострочення зобов`язань за договорами позики (кредиту) у період воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування. Тому дане звільнення відповідача від відповідальності не стосується періоду нарахування інфляційних втрат, які просить стягнути позивач.

В заперечення проти позовних вимог відповідач покликається також на нікчемність укладених між сторонами договорів позики.

Підставою нікчемності цих правочинів відповідач вважає те, що укладені між сторонами договори позики є значними правочинами відповідно до Закону України Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю.

Відповідно до частини другої статті 44 Закону України Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю (в редакції, яка діяла до 17.10.2019), рішення про надання згоди на вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства станом на кінець попереднього кварталу, приймаються виключно загальними зборами учасників.

З 17.10.2019 частина друга статті 44 Закону України Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю передбачає, що рішення про надання згоди на вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства відповідно до останньої затвердженої фінансової звітності, приймаються виключно загальними зборами учасників, якщо інше не передбачено статутом товариства.

Таким чином, для правильного застосування вказаної норми необхідним є встановлення конкретного розміру вартості майна, робіт або послуг за спірними договорами; розміру вартості чистих активів товариства станом на кінець попереднього кварталу (щодо договорів позики, укладених до 17.10.2019), або відповідно до останньої затвердженої фінансової звітності до дня вчинення правочину (щодо договорів позики, укладених після 17.10.2019). Подібна правова позиція викладена у п. 22 постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.08.2021 по справі № 909/436/20.

Однак відповідач не надав суду жодних документів на підтвердження вартості своїх чистих активів на кінець попереднього кварталу або за даними останньої затвердженої фінансової звітності щодо укладених договорів позики.

За відсутності таких доказів, доводи відповідача про те, що укладені між сторонами договори позики, є для сторони відповідача значними правочинами, не є доведені.

Крім того, щодо договорів позики, укладених після 17.10.2019, статутом відповідача міг бути передбачені і інший порядок вчинення значних правочинів, ніж лише за рішенням загальних зборів учасників. Однак копії свого статуту відповідач теж не надав.

Не надано відповідачем і рішень судів про визнання недійсними договорів позики, якими обґрунтовуються вимоги позивача.

При цьому доводи відповідача про нікчемність значних правочинів, укладених з порушенням вимог статті 44 Закону України Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю, не ґрунтуються на положеннях законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Частиною 3 статті 215 вказаного Кодексу унормовано, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність вимогам закону, незалежно від визнання його таким.

При цьому для встановлення недійсності такого правочину не потрібно оцінювати жодних обставин, за яких його було вчинено. Воно досягається шляхом зіставлення змісту правочину та положень чинного законодавства (правова позиція Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.02.2022 по справі № 924/197/21).

Положення статті 44 Закону України Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю не встановлюють нікчемності значних правочинів, укладених без згоди загальних зборів учасників товариства (на відміну від, наприклад, положень статті 7 цього ж закону, яка встановлює випадки нікчемності корпоративного договору). Тому значний правочин, укладений навіть в порушення статті 44 Закону України Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю не є нікчемним, однак може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Доказів визнання недійсними договорів позики відповідач суду не надав.

Крім цього, заслуговують на увагу і доводи сторони позивача про те, що укладеними між сторонами договорами поворотної фінансової допомоги не передбачалось відчуження майна відповідача, а лише повернення відповідачем позивачу грошових коштів, попередньо отриманих від позивача в позику.

Не спростовують обґрунтованості позовних вимог і доводи відповідача щодо пропуску позивачем строків позовної давності.

Як вище встановив суд, відповідно до умов укладених між сторонами договорів безвідсоткової позики, строки повернення позики настали: 16.11.2019 - щодо повернення 369 000,00 грн, отриманих відповідачем за договором № 1 безвідсоткової позики від 16.11.2018; 08.11.2020 - щодо повернення 2 000 000,00 грн, отриманих відповідачем за договором № 08/11/2019 безвідсоткової позики від 08.11.2019; 06.07.2021 - щодо повернення 190 000,00 грн, отриманих відповідачем за договором № 06/07/2020 безвідсоткової позики від 06.07.2020; 01.09.2021 - щодо повернення 140 000,00 грн, отриманих відповідачем за договором № 01/09/2020 безвідсоткової позики від 01.09.2020.

Відповідно до положень статей 256, 257, 261 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порушення права позикодавця на повернення переданих в позику грошових коштів настає з дня, коли настав строк повернення позики. З цим же моментом пов`язується і початок перебігу позовної давності.

Враховуючи, що дати настання строку повернення позики настали за різними договорами позики 16.11.2019, 08.11.2020, 06.07.2021 та 01.09.2021, то за жодною з вимог про стягнення за цими договорами суми позики (основної заборгованості), позивач не пропустив трирічний строк позовної давності.

Щодо позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат, то згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.01.2019 по справі № 922/175/18, до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК).

Спеціальний строк позовної давності в один рік, передбачений п. 1 частини 2 статті 258 ЦК України застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), в той час, як вище зазначив суд, інфляційні втрати не відносяться до неустойки (штрафу, пені).

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц.

Позивач нарахував інфляційні втрати виходячи з дати початку прострочення виконання відповідачем свого зобов`язання з повернення позики (відповідно з 16.11.2019, 08.11.2020, 06.07.2021, 01.09.2021), за кожним з договорів окремо, тобто в межах трьох років, які передують подачі позову, а тому позовна давність не пропущена і щодо вимог про стягнення інфляційних втрат.

Як визначено ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Це означає, зокрема, що обов`язок доказування тих чи інших обставин лежить на стороні, а суд, крім випадків, встановлених цим Кодексом, не зобов`язаний збирати докази (ч. 3 ст. 2, ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України).

Сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подання всіх наявних доказів в порядку та строки, встановлені законом, віднесено статтею 42 ГПК України до обов`язку учасників справи.

В той же час, згідно ч. 2 ст. 14 ГПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, і відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням тих чи інших процесуальних дій.

Відповідач жодних доказів на спростування позовних вимог та підтвердження своїх доводів щодо виконання договорів позики, їх нікчемності (недійсності), не подав, інші його доводи не ґрунтуються на положеннях закону. На противагу цьому позивач належними, вірогідними та допустимими доказами довів порушення своїх прав, а тому позовні вимоги задовольняються судом в повному обсязі.

Судові витрати.

Згідно з приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 розділу I ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 48157,60 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 5171 від 22 квітня 2022 р.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позову, судовий збір у розмірі 48157,60 грн покладається на відповідача.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

В цій справі до позовної заяви позивачем додано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат в якому зазначено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 15000,00 грн (а.с. 107-108).

Згідно приписів ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано суду наступні докази:

- договір про надання правової допомоги б/н від 31.03.2022, укладеного між позивачем (клієнт) та адвокатським об`єднанням "Бене Пактум" (а.с. 109-114);

- додаток № 1 від 31.03.2022 до договору про надання правової допомоги від 31.03.2022, укладеного між позивачем (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Бене Пактум" (а.с. 115-116);

- акт про прийняття-передачу наданої правової допомоги від 21.04.2022 (а.с. 117-118);

- платіжне доручення № 5172 від 22 квітня 2022 р. на суму 15000,00 грн (а.с. 119).

У договорі про надання правової допомоги б/н від 31.03.2022 позивач (клієнт) та Адвокатське об`єднання "Бене Пактум" погодили предмет договору (пункти 1.1.), обов`язки та права сторін, гонорар, строк дії договору, відповідальність сторін та вирішення спорів.

Згідно пункту 3.1. договору про надання правової допомоги від 31.03.2022 гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи на які узгоджені сторонами та визначені в додатку до цього договору.

Відповідно до пункту 1 додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 31.03.2022, даний додаток визначає порядок оплати гонорару (юридичних послуг) Адвокатському об`єднанню за надання правової допомоги передбаченої пунктами 1.1. договору про надання правової допомоги від 31.03.2022 щодо представлення інтересів клієнта в Господарському суді Івано-Франківської області у процесі розгляду справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпаттехноальянс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "РОН-ТЕХ" про стягнення суми заборгованості за укладеними договорами позики та суми інфляційних втрат в розмірі 3210506,51 грн.

Пунктом 2 додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 31.03.2022 сторони погодили, що гонорар/вартість правової допомоги складає:

- зустріч з клієнтом, визначення правової позиції та судових перспектив вирішення питання клієнта, узгодження правової позиції: 3 (год); вартість одної години 1000,00 грн; загальна вартість - 3000,00 грн;

- ознайомлення з матеріалами наданими клієнтом що стосуються спору: 3 (год); вартість одної години 1000,00 грн; загальна вартість - 3000,00 грн;

- вивчення та пошук судової практики в аналогічних справах: 3 (год); вартість одної години 1000,00 грн; загальна вартість - 3000,00 грн;

- підготовка та складання позовної заяви: 6 (год); вартість одної години 1000,00 грн; загальна вартість - 6000,00 грн.

Всього разом: 15000,00 грн.

Згідно акта прийняття-передачі наданої правової допомоги від 21.04.2022, Адвокатським об`єднанням "Бене Пактум" надано, а клієнтом Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпаттехноальянс" прийнято правову допомогу відповідно до договору про надання правової допомоги від 31.03.2022. Вартість наданої правової допомоги складає 15000,00 грн. Жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягу в цілому послуг Клієнт до Адвокатського об`єднання немає. Правова допомога, яка зазначена в акті від 21.04.2022, відповідає пункту 2 додатку № 1 від 31.03.2022 до договору про надання правової допомоги від 31.03.2022.

За надання правової допомоги позивач сплатив Адвокатському об`єднанню "Бене Пактум" 15000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 5172 від 22 квітня 2022 року (а.с. 119).

Враховуючи викладене, заявлена сума витрат у розмірі 15000,00 грн є такою, що підтверджена наданими доказами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд надає оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Така правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В контексті викладеного, враховуючи положення статей 123, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", зважаючи на виконання Адвокатським об`єднанням "Бене Пактум" умов, укладених між Адвокатським об`єднанням та клієнтом (позивачем), договору про надання правової допомоги б/н від 31.03.2022 та Додатку № 1 до договору про надання правової допомоги б/н від 31.03.2022, підтвердження розміру витрат на оплату правничої допомоги відповідними документами та на відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру цих витрат, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 15000,00 грн понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Інтереси позивача в даній справі представляла адвокат Созоник Тетяна Богданівна, згідно виданого Адвокатським об`єднанням "Бене Пактум" ордера на надання правничої (правової) допомоги ТОВ "Карпаттехноальянс" на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 31.03.2022 (а.с. 137).

Керуючись ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 126, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпаттехноальянс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "РОН-ТЕХ" про стягнення 3210506,51 грн заборгованості задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РОН-ТЕХ" (вул. Барнича Я., буд. 4, м. Івано-Франківськ, 76011, ідентифікаційний код юридичної особи: 41251364) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпаттехноальянс" (вул. Рогнідинська, буд. 4А, м. Київ, 01004, ідентифікаційний код юридичної особи: 40282,00 грн (два мільйони шістсот дев`яносто дев`ять тисяч гривень) основного боргу, 511506,51 грн (п`ятсот одинадцять тисяч п`ятсот шість гривень 51 коп.) інфляційних втрат, 48157,60 грн (сорок вісім тисяч сто п`ятдесят сім гривень 60 коп.) судового збору та 15000,00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26.09.2022

Суддя І.Є. Горпинюк