ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2022 р. Справа№ 910/18756/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Іоннікової І.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2022

у справі №910/18756/21 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 45759,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 у справі № 910/18756/21 позов задоволено частково; вирішено стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» 3% річних у розмірі 4320, 74 грн., інфляційні втрати у розмірі 29 063, 96 грн., судовий збір у розмірі 1656, 11 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 2 553, 48 грн., в іншій частині позову відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 по справі № 910/18756/21 та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі до Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (ТОВ «Маркс.Капітал», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ, відповідач) про стягнення заборгованості за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/5568850 в розмірі 4 320, 74 грн. - 3% річних за користування чужими коштами, 29 063, 96 грн. - інфляційні втрати, 12 375,00 грн. - пеня, а всього 45 759, 70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, згідно полісу АІ/5568850, частково виконано зобов`язання за вказаним договором та здійснено оплату лише у розмірі завданого збитку по сумі 49 500,00 грн., та не сплачено суму 3% річних 4 320, 74 грн., інфляційних втрат в 29 063, 96 грн., пені в розмірі 12 375,00 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 у справі № 910/18756/21 позов задоволено частково.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з наступного:

- на підставі норм п. 20.3 ст. 20 та ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має місце перехід обов`язків до МТСБУ за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ліквідованого страховика;

- МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (частина друга статті 625 Цивільного кодексу України та пункт 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») суми 3 % річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування;

- за розглядом заяви відповідача про застосування строків позовної давності судом встановлено, що позивач фактично дізнався про порушене право у вересні 2019, а з даним позовом звернувся до суду у листопаді 2021, тобто у межах загального строку позовної давності, а тому заява відповідача про її застосування щодо вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягає;

- спеціальний строк позовної давності тривалістю в один рік щодо вимоги про стягнення пені, станом на момент звернення позивача з позовом до суду, сплив та про її застосування заявлено відповідачем у справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що рішення у справі є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з тим, що судом було неправильно застосовано норми матеріального права та неправильно встановлено обставини, що мають значення для справи.

Згідно доводів апеляційної скарги:

- суд першої інстанції належним чином не встановив, коли позивач дізнався про своє порушене право та помилково прийшов до висновку, що строк позовної давності обраховується не з моменту ДТП, а з моменту визнання ПАТ «СК «Україна» банкрутом;

- ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 відповідальність за порушення грошового зобов`язання ПАТ «СК «Україна» вважаються повністю погашеними, в свою чергу МТСБУ не є ані правонаступником, ані стороною договору обов`язкового страхування, а отже відповідальність ПАТ «СК «Україна» не може бути покладена на відповідача;

- потерпіла особа не передавала права вимоги цесіонарію на інші вимоги, аніж вимога на отримання страхового відшкодування від ПАТ «СК «Україна», а отже звернення з позовною заявою з приводу отримання інших вимог (пені, 3% річних та інфляційних втрат) є безпідставними у зв`язку з не передачею цих вимог позивачу;

- судом покладено додатковий обов`язок на МТСБУ щодо виплати інфляційних втрат, 3% річних та пені, тобто притягнуто до відповідальності особу, яка не порушувала грошового зобов`язання перед позивачем, хоча відповідальність має індивідуальний характер та ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за іншу особу;

- пеня, інфляційні втрати та 3% річних - це відповідальність страховика-банкрота за порушення грошового зобов`язання, які ухвалою визнано погашеними. Така відповідальність не входить до зобов`язань МТСБУ, передбачених підпунктом «ґ» пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2022 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/18756/21.

Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 у справі №910/18756/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

Проте, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

20.04.2022 матеріали справи №910/18756/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 25.04.2022 у зв`язку з перебуванням судді Тищенко А.І. у відпустці з 31.03.2022, апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Іоннікова І.А., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.04.2022 залишено апеляційну скаргу без руху з огляду на неподання належних доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги, неподання належних доказів направлення копії апеляційної скарги позивачу у даній справі. Надано скаржнику строк не більше семи днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

16.05.2022 від апелянта надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, до якого долучено платіжне доручення №895339 від 11.05.2022 про сплату 3405,00 грн. судового збору та докази направлення копії апеляційної скарги позивачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою МТСБУ на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 у справі № 910/18756/21, у задоволенні клопотання Моторного (транспортного) страхового бюро України про розгляд апеляційної скарги з викликом сторін відмовлено; вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

До справи під час апеляційного провадження позивачем подано відзив на апеляційну скаргу (отриманий судом 24.05.2022).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

За змістом рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29.03.2016 у справі № 753/756/16-ц, 18.09.2015 на вул. Ф. Пушиної в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода з вини водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Україна» з лімітом відповідальності 50 000 грн. та франшизою 500 грн.; вказаним рішенням на користь потерпілого з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» стягнуто 49 500 страхового відшкодування.

Станом на дату настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна» на підставі полісу №АІ/5568850.

04.01.2017 між ОСОБА_2 та ФОП Шиян Д.С. було укладено договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування, на підставі якого ОСОБА_2 відступив ФОП Шиян Д.С. права вимоги в зобов`язаннях, що виникли із вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, у тому числі одержання грошового відшкодування нанесеної майнової шкоди від винної особи, страхової компанії або від МТСБУ (1.1, 1.2 договору).

10.01.2017 між ТОВ «Маркс.Капітал» (фактор) та ФОП Шияном Денисом Сергійовичем (клієнт) було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №2/10-01/2017.

Відповідно до п. 1.1 Договору факторингу в порядку та на умовах, визначених цим договором, клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у клієнта з Договорів відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування відповідно до Додатку №1 до цього Договору (основні договори).

У Додатку №1 до Договору факторингу серед переліку відповідних договорів цесії міститься, зокрема, договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування від 04.01.2017, зобов`язана особа ОСОБА_1 , страхова компанія ПрАТ «СК «Україна», страховий поліс № АІ/5568850 від 28.02.2015 (п. 2 Додатку №1 до Договору факторингу).

Відповідно до п.1.2 Договору факторингу в силу цього договору фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли із вищезазначеного договору відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 відкрито провадження у справі № 910/842/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна».

19.09.2018 ТОВ «Маркс.Капітал» звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про грошові вимоги до ПАТ «Страхова компанія «Україна», в тому числі за зобов`язанням яке виникло на підставі полісу № АІ/5568850 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Грошові вимоги ТОВ «Маркс.Капітал» до ПрАТ «СК «Україна» у зобов`язанні, яке виникло на підставі Полісу № АІ/5568850 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, були визнані в повному обсязі та внесені до реєстру кредиторів згідно ухвали Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі № 910/842/18 (29.06.2021 Господарським судом міста Києва було виправлено описки в ухвалі від 28.11.2018 по справі № 910/842/18).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 постановлено ліквідувати Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами.

Відповідач 20.09.2019 виплатив позивачу 49 500 грн..

За висновками суду першої інстанції, з посиланням на позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 07.09.2021 в справі № 910/14293/19:

- оскільки спірні відносини виникли з договірних відносин, і позивач продовжує реалізовувати їх в межах договірних зобов`язань, має місце винятково договірний характер обов`язку чи то страховика, чи то МТСБУ щодо відшкодування шкоди потерпілому, а не передбачена статтею 1166 ЦК України, позадоговірна (деліктна) відповідальність за завдану майнову шкоду;

- в даному випадку, на підставі норм п. 20.3 ст. 20 та ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має місце перехід обов`язків до МТСБУ за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ліквідованого страховика;

- МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування;

- правильність цієї позиції узгоджується із фактом визнання у справі про банкрутство кредиторських вимог позивача до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» як на суму страхового відшкодування, так і на спірні у цій справі суми 3 % річних, інфляційних втрат та пені, а також узгоджується з умовами в п. 1.2 договору про надання фінансових послуг факторингу №2/10-01/2017 від 10.01.2017 - щодо права позивача (фактора та кредитора за договором) одержати від боржника суми основного боргу, відсотки, неустойки у повному обсязі;

- позовні вимоги про відшкодування суми пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування є обґрунтованими та такими, що відповідають положенням чинного законодавства.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, суд першої інстанції виходив з наступного:

- предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача кредиторських вимог за договором № АІ5568850, внаслідок ліквідації боржника - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» на підставі норм п. 20.3 ст. 20 та ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: 3% річних, інфляційних втрат та пені;

- вимоги позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат у розумінні ст. 625 ЦК України мають похідну природу від основного грошового зобов`язання, тому до них застосовується загальний строк позовної давності у три роки;

- згідно положень ст. 549 ЦК України, сплата пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання є різновидом неустойки, тому до цієї вимоги згідно ст. 258 ЦК України застосовується спеціальна позовна давність тривалістю в один рік;

- враховуючи, що перебіг строку позовної давності розпочинається від дня, коли позивач міг довідатись про порушення свого права (у даному випадку з моменту ліквідації такого страховика ухвалою господарського суду у справі про банкрутство), позивач звернувся з даним позовом до суду у межах загального строку позовної давності;

- заява відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягає.

В частині вимог про стягнення пені, суд першої інстанції, з посиланням на постанову Верховного Суду від 07.09.2021 року в справі № 910/14293/19 (у спорі з аналогічних правовідносин) зазначив, що початком перебігу строку позовної давності є ліквідація страховика ухвалою суду від 17.07.2019, позивач фактично дізнався про порушене право у липні 2019 року, а з даним позовом звернувся до суду лише у листопаді 2021 року, спеціальний строк позовної давності тривалістю в один рік щодо вимоги про стягнення пені, станом на момент звернення позивача з позовом до суду, сплив; з огляду на те, що відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, а позивачем не наведено поважних причин пропущення вказаного строку, відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 12 375,00 грн.

Враховуючи часткове задоволення позову, суд першої інстанції присудив на користь позивача 2 553, 48 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката, з огляду на заявлену позивачем ціну позову, обсяг та зміст наданих адвокатом послуг.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача здійснити виплату нарахованих за період прострочення внаслідок несплати за вимогою про виплату страхового відшкодування суми пені, 3% річних та інфляційні збитки відповідно до положень ст. 625 ЦК України, які включені до кредиторських вимог за договором № АІ/5568850, внаслідок ліквідації боржника - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» на підставі норм п. 20.3 ст. 20 та ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Правовідносини за договором страхування в процедурі ліквідації страховика і після її завершення врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та законодавством про банкрутство.

За загальним правилом, викладеним в пункті 3 статті 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Норми статті 87 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (відповідно до приписів якого здійснювалось провадження у справі №910/842/18 про банкрутство ПрАТ «СК «Україна») не регулюють наслідки незадоволення вимог кредиторів у процедурі банкрутства страховика через недостатність у нього майна, а норма частини п`ятої статті 45 вказаного Закону встановлює, що вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними.

Натомість, спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюють виняток з цього правила щодо страховиків та визначають порядок задоволення вимог кредиторів страховика, що не були задоволені у процедурі банкрутства страховика через недостатність майна страховика.

Зокрема, відповідно до пункту 20.3 статті 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Підпунктом «ґ» пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У разі прострочення боржником (страховою компанією) виконання грошового зобов`язання, передбаченого договором страхування, зокрема, виплати суми страхового відшкодування, страхова компанія зобов`язана на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Колегія суддів зазначає, що МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України та пункт 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Правомірність покладення відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання (страхового відшкодування) на МТСБУ узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07.09.2021 по справі №910/14293/19, відповідно до якої обов`язок МТСБУ щодо відшкодування шкоди замість ліквідованого страховика виникає з моменту встановлення судом факту недостатності коштів та майна такого страховика, чим, у цьому випадку, є дата постановлення ухвали господарського суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу, закриття провадження у справі про банкрутство страховика - банкрута. Важливим при цьому є врахування судами обставин того, що вимоги кредиторів не були задоволені у зв`язку з відсутністю достатніх майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси.

У спірних правовідносинах 19.09.2018 ТОВ «Маркс.Капітал» було подано заяву про грошові вимоги до ПАТ «СК Україна» у справі № 910/842/18, в тому числі за зобов`язанням, яке виникло на підставі договору № АІ/5568850, до заяви додано детальний розрахунок заборгованості; 28.11.2018 грошові вимоги ТОВ «Маркс.Капітал» до ПАТ «СК «Україна» у зобов`язанні, яке виникло на підставі договору № АІ/5568850, були визнані в повному обсязі та внесені до реєстру кредиторів згідно ухвали Господарського суду м. Києва від 28.11.2018 у справі № 910/842/18 (29.06.2021 Господарським судом міста Києва було виправлено описки в ухвалі від 28.11.2018 у справі № 910/842/18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі №910/842/18 постановлено ліквідувати ПрАТ «СК «Україна» у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами, встановлено, що непогашеними залишаються вимоги ТОВ «Маркс.Капітал» четвертої черги на суму 3 916 198, 78 грн., шостої черги на суму 6 868 953, 48 грн., загальна сума 20 340 192,80 грн.

Враховуючи встановлений факт переходу до відповідача обов`язку здійснити відшкодування суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, що залишились непогашеними після ліквідації боржника, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Маркс.Капітал» до МТСБУ про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені по договору № АІ/5568850 у зв`язку із ліквідацією ПрАТ «СК «Україна».

Доводи апеляційної скарги про те, що потерпіла особа не передавала права вимоги цесіонарію на інші вимоги, аніж вимога на отримання страхового відшкодування, відхиляються судом, оскільки зі змісту договору від 04.01.2017 відступлення права вимоги (цесії) вбачається, що ОСОБА_2 відступив новому кредитору (ФОП Шиян Д.С.) усі права вимоги, що виникли у цедента у зв`язку із фактом настання дорожньо-транспортної пригоди 18.09.2015 за участю автомобіля Mersedes-Benz E 280, державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , відповідальність якого застрахована згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28.02.2015, номер полісу АІ/5568850, в страховій компанії ПАТ «СК «Україна».

10.01.2017 ТОВ «Маркс.Капітал» (фактор) та ФОП Шиян Д.С. (клієнт) уклали Договір про надання фінансових послуг факторингу №2/10-01/2017, за умовами п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у клієнта з договорів відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування відповідно до додатку №1 до цього договору.

В силу цього договору фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли із вищезазначеного договору відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі (п.1.2 Договору).

Згідно з п. 1.3 Договору характеристика прав, переданих фактору клієнтом за цим договором: загальна сума боргу 162 535, 69 грн.

Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Метою договору факторингу може бути як передача факторові права вимоги клієнта до боржника в обмін на надання клієнтові грошових коштів, так і відступлення клієнтом своєї вимоги в забезпечення виконання його зобов`язань перед фактором. Предметом договору факторингу може бути одна або декілька вимог.

Отже, починаючи з 10.01.2017 кредитором у договірному зобов`язанні за договором страхування № АІ/5568850, яке виникло в результаті дорожньо-транспортної пригоди, є ТОВ «Маркс.Капітал».

У свою чергу, відповідач заявив про застосування строків позовної давності до заявлених позивачем вимог, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк на звернення до суду за захистом свого права.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормами статті 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У постанові Верховного Суду від 07.09.2021 у справі №910/14293/19 надано правовий висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням; право на позов має бути пов`язане, зокрема, з початком виникнення відповідного обов`язку у МТСБУ щодо виконання зобов`язань ліквідованого страховика. Право вимоги потерпілого до МТСБУ за невиконаними зобов`язаннями ліквідованого страховика виникає саме з моменту ліквідації такого страховика ухвалою господарського суду у справі про банкрутство, а не від дати настання страхової події, як помилково вважали суди попередніх інстанцій у справі №910/14293/19.

Беручи до уваги постанову Верховного Суду від 07.09.2021 у справі №910/14293/19, колегія суддів доходить висновку, що оскільки ліквідація страховика (ПрАТ «СК «Україна») відбулась за ухвалою суду 17.07.2019, саме 17.07.2019 є початком перебігу строку позовної давності у спірних правовідносинах.

Наведеним спростовуються зазначені МТСБУ в обґрунтування апеляційної скарги доводи, зокрема, про те, що суд першої інстанції належним чином не встановив, коли позивач дізнався про своє порушене право та помилково дійшов висновку, що строк позовної давності обраховується не з моменту ДТП, а з моменту визнання ПАТ «СК «Україна» банкрутом.

Враховуючи звернення позивача з позовом до суду у даній справі 15.11.2021 (згідно поштового штемпеля на конверті, в якому надіслано позов до Господарського суду міста Києва), позовні вимоги про стягнення 4 320, 74 грн. - 3% річних, 29 063, 96 грн. - інфляційних втрат заявлені у межах загального трирічного строку позовної давності, у зв`язку із чим заява відповідача про застосування позовної давності до цих вимог задоволенню не підлягає.

Водночас, позовні вимоги про стягнення з відповідача 12 375,00 грн. пені пред`явлені поза межами позовної давності (після 17.07.2020), що з огляду на положення частини 4 статті 267 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для відмови у задоволенні цих вимог.

Наведеними обставинами спростовуються аргументи відповідача, викладені в апеляційній скарзі та підтверджено правильність прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі.

Водночас, апеляційна скарга відповідача не містить заперечень проти присуджених судом до стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2 553, 48 грн., а тому, враховуючи положення статті 269 Господарського процесуального кодексу України, рішення суду в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позову.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276 ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 у справі № 910/18756/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 у справі № 910/18756/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Моторне (транспортне) страхове бюро України.

4. Матеріали справи № 910/18756/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

І.А. Іоннікова