РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.10.2022Справа № 910/21837/21

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" (проспект Оболонський, будинок 35, літера А, офіс 300, місто Київ, 04205)
до Акціонерного товариства "Київський завод "Радар" (вулиця Предславинська, будинок 35, місто Київ, 03150)
простягнення 2 187 430 грн 51 коп.
Представники сторін:
від позивача: Гончаров Д.О. - представник за довіреністю

від відповідача: Риженко Л.І. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.12.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" з вимогами до Акціонерного товариства "Київський завод "Радар" про стягнення 1 439 428 грн 47 коп. заборгованості за договором фінансового лізингу від 13.06.2019 № 4000/06/19-В, в тому числі: 1 018 196 грн 09 коп. основного боргу, 268 959 грн 75 коп. пені, 50 149 грн 30 коп. 3 % річних та 102 123 грн 33 коп. штрафу.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору фінансового лізингу (для фінансування нових майна (обладнання/залізничного транспорту) з валютним коригуванням) від 13.06.2019 № 4000/06/19-В неналежним чином виконав взяті на себе зобов`язання з оплати лізингових платежів, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 1 018 196 грн 09 коп. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивачем нараховано 268 959 грн 75 коп. пені, 50 149 грн 30 коп. 3 % річних та 102 123 грн 33 коп. штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2022 відкрито провадження у справі № 910/21837/21, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.02.2022.

31.01.2022 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У підготовчому засіданні 07.02.2022 оголошено перерву на 10.03.2022.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб, який продовжувався двічі на той самий строк Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 та № 259/2022 від 18.04.2022.

Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 "Про продовження дії воєнного стану в Україні" строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Підготовче засідання, призначене на 10.03.2022 не відбулось у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та активними бойовими діями у Київській області та місті Києві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 підготовче призначено на 27.06.2022.

21.06.2022 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

23.06.2022 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог та відзив на позовну заяву.

У підготовчому засіданні 27.06.2022 оголошено перерву на 21.07.2022.

15.07.2022 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.

У підготовчому засіданні 21.07.2022 суд протокольною ухвалою постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 01.09.2022.

01.09.2022 в судовому засіданні оголошено перерву до 03.10.2022.

У судове засідання 03.10.2022 з`явились представники сторін та надали пояснення по суті спору.

Представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог вих. № УФ-42901 від 20.06.2022 та вих. № УФ-46145 від 14.07.2022, відповідно до яких просить суд стягнути з відповідача заборгованість по лізинговим платежам з період з 30.03.2021 по 14.07.2022 у розмірі 1 614 252 грн 23 коп., пеню в розмірі 380 362 грн 86 коп., 3 % річних у розмірі 67 748 грн 15 коп. та 10 % штрафу у розмірі 125 067 грн 27 коп.

Суд зазначає, що згідно статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Згідно зі статтею 163 Господарського процесуального кодексу України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

З огляду на те, що збільшення розміру позовних вимог є правом позивача, передбаченим статтею 46 Господарського процесуального кодексу України, не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси, зокрема, процесуальні права відповідача, передбачені статтею 46 Господарського процесуального кодексу України, заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог відповідають вимогам, встановленим статтями 46, 170 Господарського процесуального кодексу України, в тому числі до них додані докази направлення примірника такої заяви відповідачу по справі, відповідні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" прийняті судом до розгляду, у зв`язку з чим має місце нова ціна позову, з урахуванням якої здійснюється розгляд спору.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору, відповідно до яких заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Також відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

У судовому засіданні 03.10.2022 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" (лізингодавець за договором, позивач у справі) та Акціонерним товариством "Київський завод "Радар" (лізингоотримувач за договором, відповідач у справі) було укладено договір фінансового лізингу (для фінансування нових майна (обладнання/залізничного транспорту) з валютним коригуванням) № 4000/06/19-В, відповідно до умов якого лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування замовлене Лізингоодержувачем майно (предмет лізингу - обладнання Leadwell V-42iF, детальний опис згідно додатку №1 "Специфікація"), вартістю 4 950 000,00 грн (може змінюватися до підписання акту прийому-передачі внаслідок зміни вартості постачальником, в тому числі в разі збільшення ціни виробником, митних зборів, курсів валют) на 36 місяців з моменту підписання акту прийому-передачі, а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов договору, а в кінці строку дії договору має право придбати предмет лізингу у власність за викупною вартістю, визначеною у договорі.

Умовами договору передбачено, що загальна вартість лізингових платежів складає 5 652 359,10 грн (пункту 9.1 договору).

Відповідно до пункту 9.3 договору, лізингові платежі сплачуються в гривні згідно з графіком внесення лізингових платежів з корегуванням курсу валют шляхом використання офіційного курсу долару США до української гривні за офіційним курсом гривні до іноземних валют за формулою:

Поточний платіж = (поточний платіж * курс української гривні збільшений на 1%) / курс української гривні зменшений на 1% на дату укладення договору.

На дату укладення договору 100 доларів США = 2613,7874.

У будь-якому випадку розмір лізингового платежу, відкоригований згідно з формулою, не може бути меншим, ніж розмір платежу, що відшкодовує вартість предмета лізингу та визначений в графі 4 Графіка платежів на відповідну дату. Для погашення вартості предмета лізингу відноситься сума, зазначена в Графі 4 "Платіж, що відшкодовує предмета лізингу" графіка платежів па відповідну дату. Різниця між поточним лізинговим платежем, розрахованим за цією формулою, і сумою, що відшкодовує вартість предмета лізингу, вважається комісією лізингодавця.

Якщо в період між датою сплати лізингового платежу, згідно з Графіком платежів, і датою надходження суми лізинговою платежу, числове значення курсу збільшиться більш ніж на 1%, лізингодавець має право вимагати пропорційної доплати такої суми. Доплачена сума враховується як комісія лізингодавця.

Лізингоодержувач підтверджує, що попереджений лізннгодавцем про наявність з боку лізингоодержувача валютного ризику, тобто ймовірності виникнення можливих збитків внаслідок зміни курсу іноземної валюти до національної валюти України. Лізингоодержувач підтверджує, що він усвідомлює можливе настання несприятливих для нього наслідків, спричинених коливанням курсів валют, і гарантує виконання взятих на себе зобов`язань своєчасно та в повному обсязі.

Додатковою угодою № 1 від 13.01.2020 сторонами внесені зміни до графіку погашення лізингових платежів та порядку сплати лізингових платежів.

Згідно з пунктом 2 загальних умов до договору фінансового лізингу, всі платежі за користування відповідним предметом лізингу лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривні) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця не пізніше за дату та в сумі, які встановлені для їх оплати відповідно до графіка внесення лізингових платежів. Лізингоодержувач зобов`язаний оплачувати лізингові платежі незалежно від виставлення та отримання рахунків лізингодавця. Лізингові платежі включають платежі в погашення (компенсацію) вартості предмета лізингу і винагороду (комісію) лізингодавця за наданий в лізинг предмет лізингу, комісію лізингодавця за наданий в лізинг предмет лізингу та інші платежі, які передбачені договором.

У відповідності до пункту 2.4 загальних умов до договору фінансового лізингу у разі вказівки у пункті 9.3. договору на застосування при визначенні розміру лізингового платежу коригування курсу валют, сторони погоджуються, що під фактичним курсом Кт слід розуміти курс продажу безготівкового долара США, встановлений для таких операцій банком, який буде обрано за рішенням лізингодавця (далі - "фактичний курс Кт"). При цьому, якщо протягом терміну дії Договору виникнуть об`єктивні обставини, що призведуть до зміни умов функціонування валютного ринку України та зміни Національним банком України умов курсоутворення, у зв`язку з чим матиме місце значна різниця між курсом долара США, який визначений як Кт згідно пункту 9.3. договору , та фактичним курсом, лізингодавець не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати використання в якості Кт фактичного курсу повідомляє про це лізингоодержувача в порядку, передбаченому загальними умовами. Після направлення такого повідомлення лізингові платежі розраховуються на змінній основі з використанням в якості Кт фактичного курсу, зазначеного в повідомленні. Лізингодавець також може зазначати інформацію щодо фактичного курсу Кт на відповідну дату шляхом розміщення такої інформації на сайті лізингодавця: www.ulf.ua, або надати посилання на фактичний курс на сайті обраного (уповноваженого) банку. Фактичний курс Кт, про який повідомить лізингодавець, буде застосовуватися до усіх наступних лізингових платежів до того моменту, коли лізингодавець не повідомить про інше в такому самому порядку.

Пунктом 10 договору сторонами погоджено графік лізингових платежів.

Відповідно до пункту 15 договору, цей договір фінансового лізингу набуває чинності з моменту підписання сторонами (в тому числі обов`язковим до виконання стає додаток №2 "Загальні умови до договору фінансового лізингу", згоду на погодження та дотримання умов якого лізингоодержувач надає своїм підписом у цьому документі) і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за договором фінансового лізингу.

У специфікації до договору сторони погодили вимоги до предмету лізингу - обладнання Вертикальний фрезерний обробний центр Leadwell V42iF, 2019 року випуску.

Згідно з пунктом 3.4 загальних умов до договору фінансового лізингу (додаток №2 до договору) приймання лізингоодержувачем предмета лізингу в лізинг оформлюється шляхом підписання сторонами акту прийому-передачі предмета лізингу, що підтверджує належну якість, стан предмета лізингу, ознайомлення та прийняття до виконання лізингоодержувачем гарантійних умов, технічних умов та інших регламентів експлуатації обладнання, отримання всієї належної документації та страхування предмета лізингу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором фінансового лізингу.

Відповідно до норм статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Нормами частини 2 статті 21 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов`язаний: прийняти предмет лізингу та користуватися ним відповідно до його призначення та умов договору; відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов`язання щодо утримання предмета лізингу, підтримувати його у справному стані; своєчасно сплачувати лізингові платежі; надавати лізингодавцеві доступ до предмета лізингу і забезпечувати можливість здійснення перевірки умов його використання та утримання; письмово повідомляти лізингодавця, а в гарантійний строк і продавця предмета, про всі випадки виявлення несправностей предмета лізингу, його поломок або збоїв у роботі; письмово повідомляти про порушення строків проведення або непроведення поточного чи сезонного технічного обслуговування та про будь-які інші обставини, що можуть негативно позначитися на стані предмета лізингу, - негайно, але у будь-якому разі не пізніше другого робочого дня після дня настання вищезазначених подій чи фактів, якщо інше не встановлено договором; у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Як встановлено судом, на виконання умов договору фінансового лізингу (для фінансування нових майна (обладнання/залізничного транспорту) з валютним коригуванням) від 13.06.2019 № 4000/06/19-В позивачем було передано відповідачу в лізинг обладнання Leadwell вертикальний фрезерний обробний центрV-42iF, що підтверджується підписаним та скріпленим печатками обох сторін актом (видаткова накладна) прийому-передачі предмета лізингу від 14.01.2019, належним чином засвідчена копія якого наявна в матеріалах справи.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору фінансового лізингу (для фінансування нових майна (обладнання/залізничного транспорту) з валютним коригуванням) від 13.06.2019 № 4000/06/19-В та норм чинного законодавства належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати лізингових платежів з урахуванням валютного коригування, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем за період з 30.03.2021 по 14.07.2022 у розмірі 1 614 252 грн 23 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

З метою досудового врегулювання спору позивачем неодноразово направлялись на адресу відповідача претензії щодо сплати суми заборгованості, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями описів кладення у цінні листи та поштових накладних. Проте, вказані претензії залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В заперечення заявлених позовних вимог відповідач вказує на те, що обладнання, яке є предметом лізингу, не введено в експлуатацію, проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази в підтвердженого вказаного.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку з повної та своєчасної оплати лізингових платежів за договором фінансового лізингу (для фінансування нових майна (обладнання/залізничного транспорту) з валютним коригуванням) від 13.06.2019 № 4000/06/19-В та факту наявності заборгованості у розмірі 1 614 252 грн 23 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 380 362 грн 86 коп., 3 % річних у розмірі 67 748 грн 15 коп., нарахованих за загальний період прострочення з 14.04.2021 по 23.02.2022, та 10 % штрафу у розмірі 125 067 грн 27 коп., нарахованого на прострочені лізингові платежі за період прострочення 14.04.2021 по 13.01.2022.

Суд зазначає, що у разі прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, підлягають стягненню річні відсотки відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 7.1.1, 7.1.2 загальних умов до договору фінансового лізингу передбачено, що за несвоєчасну оплату лізингових платежів та інших платежів, передбачених договором, лізингоодержувач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення; у разі прострочення (затримки) сплати лізингових платежів та інших платежів за договором понад 30 календарних днів, крім пені, лізингоодержувач сплачує штраф у розмірі 10% від суми простроченої заборгованості.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України та застосування відповідальності відповідно до умов пунктів 7.1.1. та 7.1.2. загальних умов до договору.

Водночас, посилаючись на статтю 61 Конституції України, відповідач зазначає, що подвійне притягнення особи до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення заборонено, у зв`язку з чим заперечує проти стягнення з останнього передбачені пунктами 7.1.1. та 7.1.2. загальних умов договору неустойки, а саме пені та штрафу у розмірі 10% від суми простроченої заборгованості.

Суд зазначає, що такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір та спосіб визначення встановлено частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18).

Отже, за висновками суду норми чинного законодавства України не містять прямої заборони законодавця щодо одночасного застосування такого виду забезпечення виконання зобов`язання, як пеня та штраф, та, відповідно, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, зокрема, передбаченої пунктом 7.1.1. загальних умов договору пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та визначеного пунктом 7.1.2 загальних умов договору штрафу у розмірі 10% від суми простроченої заборгованості у разі прострочення (затримки) сплати лізингових платежів та інших платежів за договором понад 30 календарних днів.

З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Тобто визначаючи розмір заборгованості за Договором, зокрема, в частині пені, процентів річних та інфляційних втрат суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з частиною 1 статті 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

При цьому перебіг часу, за який нараховуються пені та проценти річних, починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Також, суд зазначає, що в межах даної справи підлягають розгляду нараховані позивачем пеня, проценти річних та штраф лише на суму заборгованості з оплати лізингових платежів, що є предметом даного спору.

За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення пені, штрафу та процентів річних судом встановлено, що розмір пені та процентів річних, перерахований судом у відповідності до умов Договору та приписів чинного законодавства, з урахуванням визначеного судом періоду нарахування та з урахуванням обмежень, передбачених стаття 253, 254 Цивільного кодексу України, становить пені - 114 282 грн 57 коп. та процентів річних - 19 820 грн 34 коп. відповідно, а отже є меншими, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені та процентів річних підлягають частковому задоволенню в сумах, визначених судом, а саме: пені в розмірі 114 282 грн 57 коп. та процентів річних в розмірі 19 820 грн 34 коп. Розрахунок штрафу є арифметично вірним, тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача 125 067 грн 27 коп. штрафу, нарахованого на прострочені лізингові платежі за період прострочення 14.04.2021 по 13.01.2022, підлягають задоволенню за розрахунком позивача.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки (пені та штрафу) згідно статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України суд зазначає, що відповідно до статті 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, наявність обставин, які мають істотне значення при вирішенні питання про зменшення розміру санкцій, вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації.

Судом взято до уваги належність відповідача до підприємств оборонно-промислового корпусу України та воєнний стан у зв`язку із повномасштабною агресією російської федерації.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе зменшити розмір пені та штрафу на 50 %, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню 57 141 грн 29 пені та 62 533 грн 64 коп.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтями 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Київський завод "Радар" (03150, місто Київ, вулиця Предславинська, будинок 35, ідентифікаційний код 14307274) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" (04205, місто Київ, проспект Оболонський, будинок 35, літера А, офіс 300, ідентифікаційний код 41110750) 1 614 252 (один мільйон шістсот чотирнадцять тисяч двісті п`ятдесят два) грн 23 коп. основної заборгованості, 57 141 (п`ятдесят сім тисяч сто сорок одна) грн 29 коп. пені, 19 820 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот двадцять) грн 34 коп. 3 % річних, 62 533 (шістдесят дві тисячі п`ятсот тридцять три) грн 64 коп. штрафу та витрати по сплаті судового збору у розмірі 28 101 (двадцять вісім тисяч сто одна) грн 34 коп.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Плотницька