ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/483/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретаря судового засідання: Зоренка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Невисевич М.В., директор,

від відповідача: Раєцький А.О., адвокат, ордер серії АМ №1019934 від 29.08.2022,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"

до Фізичної особи-підприємця Мусієнко Олександра Михайловича

про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення 28552,80грн.

Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Мусієнка Олександра Михайловича про: зобов`язання повернути торгівельний майданчик №96, шляхом вивезення металевого кіоску за межі ПР "Кооперативний ринок"; стягнення 28552,80грн неустойки у розмірі подвійної плати за час прострочення користування торговельним майданчиком №96.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не повернув орендований торгівельний майданчик №96 після закінчення строку дії договору оренди №392 від 01.04.2018, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимоги про звільнення об`єкта оренди та стягнення неустойки на підставі ст.785 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 18.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 29.08.2022.

29.08.2022 представник відповідача подав письмові пояснення, відповідно до яких останній просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказані прояснення прийняті судом до розгляду та з метою надання позивачу можливості письмово викласти свою позицію щодо заперечень представника відповідача, в судовому засіданні 29.08.2022 було оголошено перерву до 14.09.2022.

На електронну пошту господарського суду 12.09.2022 від позивача надійшли заперечення №145 від 12.09.2022 на відзив відповідача.

Під час судового засідання 14.09.2022 сторонами подано спільну заяву від 14.09.2022 про розгляд справи по суті після закриття підготовчого засідання (а.с.40).

Відповідно до частини 6 статті 183 ГПК України, якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Судом під час судового засідання 14.09.2022 закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті на 14.09.2022.

Представник позивача при розгляді справи по суті позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві (а.с.1-2), запереченнях на відзив №145 від 12.09.2022 (а.с.39) та просив позов задовольнити.

Представник відповідача при розгляді справи по суті проти задоволення позовних вимог заперечив, просив у позові відмовити, з підстав зазначених у письмових поясненнях від 29.08.2022 (а.с.36).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що 01.04.2018 ФОП Мусієнко О.М. звернувся до директора ПР "Кооперативний ринок" з заявою від 01.04.2018 про укладення договору оренди №392 на торгівельний майданчик №96 (а.с.12).

01.04.2018 між Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (орендодавець/позивач) та Фізичною особою-підприємцем Мусієнком Олександром Михайловичем (орендар/відповідач) укладено договір оренди №392 (а.с.10) (далі - договір).

Згідно п.1.1 договору, орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування торгівельний майданчик площею 6,75м.кв., №96, який відповідно до карти-схеми ринку, яка розроблена згідно "Правил торгівлі на ринку", являється торговим місцем №96, за адресою: м.Коростишів, вул. Шевченка, 40.

Відповідно до п.1.3 договору, об`єкт оренди обліковується на балансі орендодавця, як основний засіб, який являє собою асфальтно-бетонне покриття, знаходиться у власності Коростишівської райспоживспілки і переданий у статутний капітал орендодавцю, як внесок до статутного капіталу, і використовується в його господарській діяльності.

За умовами п.2.1 укладеного між сторонами договору, цей договір діє з 01.04.2018 року по 31.12.2018 року.

Пунктом 2.2 договору сторони передбачили, що об`єкт оренди передається орендарю після підписання сторонами цього договору та за Актом приймання-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 3.1 договору сторони передбачили, що розмір орендної плати складає 475 грн. 88 коп. на місяць.

Орендна плата сплачується готівкою в касу ринку наперед, не пізніше 10 числа (пункт 3.2 договору).

Відповідно до п.4.3 договору орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату, відшкодовувати витрати по електроенергії та оренді земельної ділянки у відповідності з п.3.1, 3.2 та п.3.3 даного договору.

Даний договір може бути розірваний орендодавцем достроково в односторонньому порядку у випадку:

- непогашення орендарем простроченої орендної плати протягом 3-х місяців підряд (пункт 8.1 договору).

На виконання умов договору №392 від 01.04.2018 сторонами було складено та підписано акт приймання-передачі об`єкта оренди - додаток до договору №392 від 01.04.2018, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове користування торгівельний майданчик №96 загальною площею 6,75кв.м, що є предметом оренди та розташований на ринку з продажу продовольчих та непродовольчих товарів за адресою: Житомирська область, м.Коростишів, вул.Шевченко 40 (а.с.10).

Вищевказаний договір та акт приймання-передачі об`єкта оренди підписані сторонами.

Додатковою угодою від 31.12.2018 до договору №392 від 01.04.2018, сторони погодили пролонгувати договір оренди №392 від 01.04.2018 на термін з 01.01.2019 по 31.12.2019р (а.с.11).

28.01.2020 позивач звернувся до відповідача з листом №18 від 28.01.2020, в якому повідомив про закінчення 31.12.2019 договору та пропонував ФОП Мусієнко О.М. виконати п.2.3 або укласти договір на 2020 рік (а.с.13-14).

Посилаючись на закінчення 31.12.2019 строку дії договору оренди №392 та те, що відповідачем всупереч умовам п.2.3 орендоване майно не повернуто орендодавцю, позивач просить суд зобов`язати відповідача повернути орендований торгівельний майданчик у порядку п.2.3 договору та відповідно до вимог ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача неустойку у розмірі подвійної плати за користування торгівельним майданчиком за час прострочення у сумі 28552,80грн.

Представник відповідача в письмових поясненнях від 29.08.2022 та в судовому засіданні посилався на те, що в п.2.5 договору сторони передбачили автоматичну пролонгацію договору. Вказує, що лист позивача №18 не є доказом, що засвідчує заперечення з приводу подальшого використання майна в розумінні ст.764 ЦК України і вважає, що договір продовжено. Доводить, що в матеріалах справи немає доказів розірвання договору в односторонньому порядку.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

За положеннями ч.ч.1,2 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди, правовідносини за яким регулюються параграфом 5 Глави 29 Господарського кодексу України та Главою 58 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 статті 283 Господарського кодексу України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Факт приймання-передачі майна в оренду підтверджується підписаним між сторонами актом приймання-передачі об`єкта оренди (а.с.10).

Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.2 ст.291 Господарського кодексу України, договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об`єкта оренди; ліквідації суб`єкта господарювання-орендаря; загибелі (знищення) об`єкта оренди.

Згідно з пунктом 2.5 договору, якщо жодна із сторін до закінчення терміну цього договору не заявить про намір його розірвати, цей договір автоматично пролонговується на новий термін, відповідно до ст. 764 ЦК України.

Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Частиною 4 статті 284 Господарського кодексу України передбачено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

За змістом ст.764 ЦК України, договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах які були передбачені договором виключно за відсутності заяви однієї із сторін, зокрема, орендодавця про припинення такого договору.

Відповідно до абз.2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Норма статті 764 ЦК України, яка кореспондується з ч.4 ст.284 ГК України, має диспозитивний характер, оскільки не вказує на те, що відповідна вимога про припинення договору оренди має називатися виключно заявою. Така заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у даному випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди.

З наведеного слідує, що сторона, яка не бажає продовжувати дію договору, зобов`язана попередити про це іншу сторону не пізніше одного місяця після закінчення строку договору. При цьому, попередження про припинення договору майнового найму (оренди) має бути зроблене в такій формі, яка б забезпечила можливість доведення у разі спору, що таке попередження було зроблене.

Отже, за приписами ст.764 ЦК України, ч.4 ст.284 ГК України, особа яка не бажає продовжувати дію договору, може повідомити про це іншу сторону договору як до закінчення строку дії договору, так і після, однак не пізніше ніж через місяць після закінчення строку дії договору, направивши на адресу іншої сторони відповідного листа (заяву, телеграму, факсограму тощо), зі змісту якого вбачатиметься волевиявлення щодо небажання продовження дії договору.

У контексті наведених норм заява орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин. Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абзацу 3 частини 3 статті 202 Цивільного кодексу України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19).

Таким чином, якщо протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Судом встановлено, що договір оренди №392 укладено строком на 9 місяців та діє з 01.04.2018 до 31.12.2018 (пункт 2.1 договору). В подальшому, сторонами в письмовій формі було укладено додаткову угоду від 31.12.2018 до договору оренди №392 від 01.04.2018, якою пролонговано договір оренди на термін з 01.01.2019 по 31.12.2019 (а.с.11).

Як уже зазначалось, 28.01.2020 позивач надіслав на адресу відповідача листа №18 від 28.01.2020 в якому вказав, що договір оренди №392 закінчився 31.12.2019, ФОП Мусієнко О.М. не укладено договір на торгівельний майданчик №96 на 2020 рік, не виконується п.2.3 договору, тому з 01.01.2020 нараховується неустойка за час прострочення користування торгівельним майданчиком №96 в подвійному розмірі за весь час прострочення, яка складає 951,57грн на місяць. В даному листі позивач пропонував ФОП Мусієнко О.М. виконати п.2.3 або укласти договір на 2020 рік (а.с.13, докази надіслання та вручення а.с.14).

Відповідач відповіді на вищевказаний лист позивача не надав, викладені в ньому пропозиції не прийняв, торгівельний майданчик у відповідності до п.2.3 договору позивачу не повернув.

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що після 31.12.2019 та на момент розгляду справи, відповідач продовжує користуватися об`єктом оренди - торгівельним майданчиком №96 та займається підприємницькою діяльністю. Доводить, що договір оренди, відповідно до п.2.5 договору є пролонгованим, оскільки до закінчення терміну його дії жодна із сторін не заявила про намір його розірвання, а для його продовження не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього. Такі доводи відповідач обґрунтовує судовою практикою (постанови Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №910/9949/20, від 30.01.2020 у справі №904/1207/19, від 28.05.2019 у справі №911/2980/17, від 12.06.2018 у справі №910/15378/17, від 05.06.2018 у справі №904/7825/17, від 29.05.2018 у справі №823/854/17).

Розглядаючи питання щодо релевантності відповідної практики до спірних правовідносин, суд приймає до уваги, що у цій справі мали місце інші обставини - а саме лист позивача від 28.01.2020 №18.

Отже, враховуючи направлення позивачем 28.01.2020 (в межах місячного строку після закінчення строку договору оренди, як це визначено ст.764 ЦК України, ч.4 ст.284 ГК України) відповідачу листа №18 з повідомленням про припинення дії договору оренди, неукладення сторонами додаткової угоди про продовження строку дії договору в порядку п.2.4 договору, суд дійшов висновку що договір оренди №392 від 01.04.2018 припинив свою дію 31.12.2019, у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Таким чином, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факту припинення договірних відносин між сторонами за цим договором.

Відповідно до ч.1 ст.785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

У разі припинення або розірвання договору, - поліпшення об`єкта оренди, здійснені орендарем за рахунок власних коштів, які можна відокремити від об`єкта оренди, не завдаючи йому шкоди, переходять у власність орендодавця без відшкодування орендарю вартості поліпшення, - об`єкт оренди повертається орендарем відповідно до ст.785 ЦК України за актом прийому-передачі (пункт 2.3 договору).

Відповідачем не надано суду доказів виконання своїх зобов`язань за договором з повернення об`єкта оренди орендодавцю та не надано доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги і свідчили про продовження строку дії договору.

Після закінчення встановленого терміну дії договору торгівельний майданчик, який перебуває в оренді відповідачем не повернутий, акт приймання-передавання з оренди сторонами у відповідності до вимог ч.2 ст.795 ЦК України та п.2.3 договору не складався; оплата за користування майном не здійснювалась.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги про зобов`язання повернути торгівельний майданчик №96, місце знаходження якого зазначено на плані розміщення торгових місць на ринку, шляхом вивезення металевого кіоску за межі ПР "Кооперативний ринок" є обґрунтованими, заявленими у відповідності з діючим законодавством та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 28552,80грн неустойки, судом враховується таке.

У відповідності до приписів ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 2 статті 785 ЦК України передбачено, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

За приписами частини 2 статті 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п.6.2 договору оренди №392, крім сплати пені, сторона, що порушила зобов`язання за цим договором зобов`язана відшкодувати іншій стороні нараховану неустойку згідно ч.2 ст.785 ЦК України.

Враховуючи наведені норми та те, що сторонами за взаємною згодою визначено саме такі умови договору (п.6.2 договору), суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди за невиконання орендарем обов`язку щодо повернення об`єкта оренди, нарахованої у відповідності до положень договору оренди та приписів частини 2 статті 785 ЦК України.

Неустойка, стягнення якої передбачено приписами частини 2 статті 785 ЦК України є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин (право на яку виникає у орендодавця у разі несвоєчасного повернення майна орендарем).

В матеріалах справи міститься розрахунок неустойки позивача, відповідно до якого позивачем було нараховано неустойку за користування торгівельним майданчиком у період з 01.01.2020 по 01.07.2022 в розмірі 28552,80грн (а.с.3), тобто після припинення договору оренди.

Оскільки орендар після закінчення строку дії договору не повернув і не намагався повернути об`єкт оренди орендодавцю у визначений договором строк, а продовжив користування орендованим торгівельним майданчиком, суд доходить до висновку про те, що неповернення об`єкта оренди за договором у період, зокрема, з січня 2020 року по червень 2022 року включно відбулося виключно з вини самого орендаря, що є умовою для застосування наслідків, передбачених ч.2 ст.785 ЦК України.

Враховуючи наведене, перевіривши розрахунок позивача та враховуючи, що позивачем нараховано неустойку з моменту закінчення строку дії договору, суд вважає позовну вимогу в частині стягнення з відповідача неустойки у розмірі 28552,80грн обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.73 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст.79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п.1 ст.86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими згідно з вимогами чинного законодавства, підтвердженими належними та допустимими доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Мусієнка Олександра Михайловича (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) повернути торгівельний майданчик №96, місце знаходження якого зазначено на плані розміщення торгових місць на ринку, шляхом вивезення металевого кіоску за межі ПР "Кооперативний ринок" (12501, Житомирська область, м. Коростишів, вул. Шевченка, 40, ідентифікаційний код 31843604).

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мусієнка Олександра Михайловича (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (12501, Житомирська область, Коростишівський район, м.Коростишів, вул. Шевченка, буд.40; ідентифікаційний код 31843604):

- 28552,80грн неустойки,

- 4962,00грн витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 23.09.22

Суддя Кравець С.Г.

Друк:

1 - до справи,

2 - позивачу (рек.) та на електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1

3 - відповідачу (рек.).