ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/349/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.,

секретар судового засідання: Жарський В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Гуменюк О.В. - одер серія АМ №1018889 від 02.06.2022;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Яремчука Артура Олександровича

до Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області

про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно

Процесуальні дії по справі.

Фізична особа-підприємець Яремчук Артур Олександрович звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області, у якому просить:

- визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 21.02.2022 між Райгородоцькою сільською радою Бердичівського району Житомирської області та Фізичною особою-підприємцем Яремчуком Артуром Олександровичем, згідно з яким Райгородоцька сільська рада Бердичівського району Житомирської області передала у власність ФОП Яремчуку А.О. належну їй на праві власності нежитлову будівлю загальною площею 238,6 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , а ФОП Яремчук А.О. прийняв це майно у власність та сплатив за нього обумовлену сторонами суму у розмірі 106318,00 грн;

- визнати за ФОП Яремчуком А.О. право власності на нежитлову будівлю загальною площею 238,6 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою господарського суду від 13.06.2022 позовну заяву ФОП Яремчука А.О. залишено без руху та встановлено строк для усунення виявлених недоліків.

27.06.2022 до суду від представника ФОП Яремчука А.О. надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви від 23.06.2022, до якої приєднано примірник позовної заяви про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно (уточнений) від 23.06.2022, копію квитанції №7165-4059-3928-9700 від 23.06.2022 про сплату судового збору на суму 2481,00 грн і лист від 23.06.2022 про вручення документів відповідачу (а.с.39-46).

Ухвалою господарського суду від 29.06.22 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26.07.2022.

25.07.2022 на поштову адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №484 від 18.07.2022, у якому останній повідомляє про часткове визнання позову (а.с.51-56).

Ухвалою суду від 26.07.2022 відкладено підготовче засідання на 18.08.2022.

Ухвалою суду від 18.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/349/22 до судового розгляду по суті на 21.09.2022.

Відповідач уповноваженого представника у засідання не направив, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлявся завчасно і належним чином. У матеріалах справи міститься заява відповідача №539 від 03.08.2022, у якій останній, посилаючись на запровадження воєнного стану в Україні, просив розглядати дану справу за відсутності його представника (а.с.66-67).

З огляду на те, що неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи, в матеріалах справи достатньо необхідних для вирішення спору по суті доказів, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за наявними матеріалами за відсутності представника відповідача, відповідно до ст.202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Представник позивача підтримав позовні вимоги за предметом та підставами позову, просив задовольнити їх у повному обсязі.

У судовому засіданні 21.09.2022 проголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст.244 ГПК України.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, відбулося фактичне виконання договору в частині передання нерухомого майна та оплати його вартості, але Райгородоцька сільська рада ухилилася від нотаріального укладення договору, у зв`язку з чим позивач просить визнати договір купівлі-продажу від 21.02.2022 дійсним і визнати за ним право власності на нежитлову будівлю загальною площею 238,6 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.40-43).

Відповідач у відзиві на позовну заяву №349/22 від 18.07.022 зазначив, що частково визнає позов, вважає доводи позивача про визнання права власності обґрунтованими, оскільки останній фактично сплатив кошти за об`єкт нерухомого майна - нежитлову технічну (спецiалiзовану) будiвлю АДРЕСА_1 площею 238,6 кв.м. Разом із тим відповідач не вбачає за можливе визнати договір купівлі-продажу даного майна дійсним по причині його відсутності (а.с.51-52).

Окрім того, у заяві №539 від 03.08.2022 відповідач додатково повідомив, що Райгородоцькою сільською радою не вживались заходи щодо приватизації вказаної будівлі в порядку, визначеному Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна», у зв`язку з тим, що державна реєстрація права комунальної власності здійснена 14.02.2022 (а.с.66-67).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України вiд 11.02.2009 №142-р, з державної власностi у власність територіальної громади с.Радянське (наразі - с.Романівка) Бердичівського району Житомирської області передано нерухоме майно військового містечка №63, у тому числi i нежитлову технiчну (спецiалiзовану) будiвлю АДРЕСА_1.

05.02.2011 між Радянською (Романівською) сільською радою (надалі - орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Яремчуком Артуром Олександровичем (надалі - орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення №14 (а.с.8-10), за п.1.1 якого, відповідно до рішення конкурсної комісії на право укладання договорів оренди комунального майна від 18.09.2009, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення (надалі - об`єкт) за адресою: 13319, село Радянське, військове містечко, приміщення АДРЕСА_1 - площею 244 кв.м., вартість якого визначено згідно зі звітом про експертну оцінку майна і становить 58603,00 грн, вартість станом на 21.01.2011. Характер за цільовим призначенням: майстерня з виробництва авточохлів та обслуговування (п.1.2 договору). Передача об`єкта в оренду не спричиняє передачу орендарю права власності на цей об`єкт. Власником орендованого об`єкта залишається орендодавець, а орендар користується об`єктом протягом строку оренди (п.2.2 договору).

Цей договір діє з 05.02.2011 по 05.12.2013. Якщо орендар продовжує користуватися об`єктом після закінчення строку договору оренди, то, за відсутності заперечень орендодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (п.п.11.1, 11.4 договору).

05.02.2011 на виконання умов вказаного договору сторонами складено акт прийому-передачі нежитлових приміщень в оренду (а.с.11).

Рішенням 39-ої сесії 7-го скликання Романівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 18.03.2019 №346 затверджено Яремчуку А.О. звіт про незалежну оцінку нежитлової будівлі АДРЕСА_1, площею 243,98 кв.м., в сумі 106318,00 грн, розташованої за адресою с. Романівка, вул.Вiйськове мiстечко (а.с.12).

На виконання вказаного рiшення органу мiсцевого самоврядування ФОП Яремчук А.О. здійснив оплату викупленого майна у розмірі 106318,00 грн на рахунок Романівської сільської ради, що підтверджується квитанцією №70 від 14.05.2019 (а.с.21).

У міськрайонній газеті «Земля Бердичівська» № 21 (16242) від 24.05.2019 опубліковано повідомлення про приватизацію нерухомого майна - зазначеного об`єкта шляхом викупу за рахунок ФОП Яремчука А.О.(а.с.13).

Згідно бухгалтерської довідки від 19.03.2019, ФОП Яремчук А.О. оприбутковано нежитлову будівлю АДРЕСА_1, сільська рада (а.с.22).

Рішенням 39-ої сесії 7-го скликання Романівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 09.07.2020 №529 Яремчуку А.О. надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду із земель запасу комунальної власності та громадської забудови Романівської сільської ради для розміщення та експлуатації основних, підсобних i допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівноі та іншої промисловості орієнтовною площею 1,000 га за адресою АДРЕСА_1 (а.с.16).

Відповідно до рiшення Райгородоцької сільської ради вiд 07.12.2020 №25 «Про реорганiзацiю Романiвської сільської ради», юридична особа - Романiвська сiльська рада припинена шляхом приєднання до Райгородоцької сільської ради.

Рішенням Райгородоцької сільської ради від 22.01.2021 №97 затверджено передавальний акт про те, що Райгородоцька сільська рада є правонаступником майна, активів та зобов`язань Романівської сільської ради, у складі майна якої обліковувалась, у тому числi, технiчна будiвля АДРЕСА_1 балансовою вартiстю 119071,00 грн (а.с.53-55).

Рішенням 14-ої сесії 8-го скликання Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 24.09.2021 №394 передано в господарське відання Комунальному підприємству «Райгородоцьке» Райгородоцької сільської ради об`єкти нерухомого майна - нежитлові будівлі, розташовані в с.Романівка по вул.Військове містечко згідно Переліку (на додатку), серед яких і нежитлова будівля АДРЕСА_1 (а.с.69).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.02.2022, 14.02.2022 за Райгородоцькою сільської радою зареєстровано право комунальної власності на нежитлову технічну (спеціалізовану) будівлю загальною площею 238,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.68).

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП Яремчук А.О. звернувся до Райгородоцької сільської ради із заявою вiд 21.02.2022 про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна комунальної власності та передання йому у власність нежитлової будiвлі з господарськими будiвлями та спорудами, площею 238,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23-29).

До вказаної заяви додано, зокрема, проєкт договору купівлі-продажу об`єкта комунальної власності від 21.02.2022 (а.с.24-25), відповідно до умов якого продавець (Райгородоцька сільська рада) передає за певну грошову суму, а покупець (ФОП Яремчук А.О.) приймає у власність нежитлову будівлю загальною площею 238,6 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та сплачує за нього визначену цим договором грошову суму. Характеристика об`єкта: нежитлове приміщення А та прибудова а2, загальною площею 238,6 кв.м., основною площею 212,9 кв.м. Вказане нежитлове приміщення є комунальною власністю продавця. Згідно зі звітом про незалежну оцінку, який затверджено рішенням Романівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 18.03.2019 №346, ринкова вартість об`єкта - 106318,00 грн. Зазначений у цьому договорі об`єкт продано за 106318,00 грн (п.п.1.3, 1.4 договору) (п.п.1.1-1.4 договору).

На час укладення даного договору розрахунок за нежитлове приміщення проведено у повному обсязі (п.2.1 проєкту договору).

За п.3.1 проєкту договору, право власності на об`єкт, згідно зі ст.182 ЦК України, ч.4 ст.334 ЦК України, ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникає у покупця з моменту державної реєстрації.

Цей договір підлягає нотаріальному посвідченню (п.13.1 проєкт договору).

У відповідь на вищевказану заяву ФОП Яремчука А.О. Райгородоцька сільська рада Бердичівського району Житомирської областi надіслала лист №226 вiд 18.03.2022, у якому повідомила, що позбавлена можливості укласти запропонований проєкт договору купівлі-продажу нерухомого майна через відсутність розробленої та затвердженої документації із землеустрою, а з тим і кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташоване майно, як істотної умови договору купівлі-продажу, та запропонувала Яремчуку А.О. звернутися до суду за захистом своїх майнових прав (а.с.26).

Таким чином позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу об`єкта комунальної власності від 21.02.2022 та визнати за ним право власності на нежитлову будівлю загальною площею 238,6 кв.м., розташовану за аресою: АДРЕСА_1 .

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями ст.20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.180 ГК України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до норм ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Частиною 4 ст.639 ЦК України передбачено, що у випадку коли сторони домовились про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно з приписами ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Статтею 220 ЦК України визачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2008 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочину дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

За змістом ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Враховуючи вищенаведені норми, суд приходить до висновку, що у даному випадку договір може бути визнано дійсним за таких умов: 1) сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами; 2) відбулося повне або часткове виконання договору; 3) одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, дослідивши при цьому, чи втрачена така можливість безповоротно; 4) якщо немає інших підстав нікчемності правочину.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 21.02.2022 між ним та Райгородоцькою сільською радою Бердичівського району Житомирської області.

Предметом вказаного договору є нежитлове приміщення загальною площею 238,6 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке перебуває у комунальній власності.

Матеріалами справи підтверджується і сторонами не заперечується, що позивач сплатив за вказаний об`єкт нерухомого майна кошти у розмірі 106318,00 грн.

При цьому слід врахувати положення ст.10 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», якою визначено порядок приватизації державного і комунального майна, що передбачає: формування та затвердження переліків об`єктів, що підлягають приватизації; опублікування переліку об`єктів, що підлягають приватизації, в офіційних друкованих виданнях державних органів приватизації, на офіційному веб-сайті Фонду державного майна України, на офіційних сайтах місцевих рад та в електронній торговій системі; прийняття рішення про приватизацію; прийняття місцевою радою рішення про приватизацію об`єкта комунальної власності; опублікування інформації про прийняття рішення про приватизацію об`єкта та у випадках, передбачених цим Законом, інформації про вивчення попиту для визначення стартової ціни; проведення інвентаризації та оцінки відповідно до законодавства; проведення у випадках, передбачених законом, аудиту, екологічного аудиту об`єкта приватизації; перетворення державного або комунального підприємства в господарське товариство у процесі приватизації у випадках, передбачених цим Законом; затвердження плану розміщення акцій акціонерних товариств, створених у процесі приватизації, у випадках, передбачених цим Законом, та його виконання; затвердження у випадках, передбачених цим Законом, умов продажу об`єктів приватизації, розроблених аукціонною комісією; опублікування інформації про умови продажу, в тому числі стартову ціну об`єкта приватизації; проведення аукціону, укладення договору купівлі-продажу; укладення договору купівлі-продажу в разі приватизації об`єкта шляхом викупу; опублікування інформації про результати приватизації; прийняття рішення про завершення приватизації. Приватизація об`єкта вважається завершеною з моменту його продажу та переходу до покупця права власності або завершення розміщення всіх акцій, передбачених до продажу планом розміщення акцій, і оформлюється наказом відповідного органу приватизації.

З аналізу наведеного вбачається, що закінчення процедури приватизації шляхом укладення договору купівлі-продажу можливо лише в тому випадку, коли дотримано всі вищевказані дії у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», приватизація об`єктів державної або комунальної власності, переданих в оренду, здійснюється шляхом продажу на аукціоні або шляхом викупу, якщо виконуються умови, передбачені частиною другою цієї статті.

Згідно з ч.2 ст.18 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», орендар одержує право на викуп орендованого майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) за ціною, визначеною за результатами його незалежної оцінки, якщо виконується кожна з таких умов: орендарем здійснено поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від відповідного об`єкта без заподіяння йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна; орендар отримав письмову згоду орендодавця на здійснення невід`ємних поліпшень, які надають йому право на приватизацію майна шляхом викупу; невід`ємні поліпшення виконані в межах трирічного строку з дати визначення ринкової вартості майна для цілей укладання договору оренди або для цілей продовження договору оренди; здійснення і склад невід`ємних поліпшень, у тому числі невід`ємний характер поліпшень, підтверджені висновком будівельної експертизи, а вартість невід`ємних поліпшень, підтверджених висновком будівельної експертизи, визначена суб`єктом оціночної діяльності; орендар належно виконує умови договору оренди, відсутня заборгованість з орендної плати; договір оренди є чинним на момент приватизації. Надання згоди орендодавця на здійснення невід`ємних поліпшень здійснюється в порядку, визначеному Фондом державного майна України або представницьким органом місцевого самоврядування.

Орендар, який виконав умови, передбачені частиною другою цієї статті, має право на приватизацію об`єкта шляхом викупу (ч.3 ст.18 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна»).

Як вбачається з матеріалів справи, 05.02.2011 між Радянською (Романівською) сільською радою (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Яремчуком А.О. (орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення №14 (а.с.8-10). Станом на 14.05.2019 орендар сплачував орендні платежі, про що свідчить квитанція №69 (а.с.20), при цьому жодних доказів здійснення останнім невід`ємних поліпшень орендованого майна за період дії вказаного договору позивачем не надано.

Суд зобов`язував відповідача надати усі докази на підтвердження дотримання процедури, визначеної Законом України "Про приватизацію державного і комунального майна", у тому числі і докази включення об`єкта комунального майна до переліку об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу, однак такі сторонами не надано.

Також у справі відсутні докази того, що позивач звертався до Романівської сільської ради з пропозицією укласти договір купівлі-продажу об`єкта оренди, яка містила б істотні умови договору, а також доказів ухилення органу місцевого самоврядування від нотаріального посвідчення такого договору. Райгородоцька сільська рада у своєму листі від 18.03.2022 №226 вказала, що будь-які документи, які підтверджують відчуження нежитлової технічної будівлі АДРЕСА_1 загальною площею 238,6 кв.м. (договір купівлі-продажу, акт приймання-передачі тощо), після припинення Романівської сільської ради їй не передано (а.с.26).

Суд звертає увагу, що оплата за нежитлове приміщення була здійснена позивачем 14.05.2019 згідно з квитанцією №70 (а.с.21), а до Райгородоцької сільської ради із заявою про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна комунальної власності та передання йому у власність нежитлової будівлі позивач звернувся в лютому 2022 (а.с.23).

Разом із тим, ч.1 ст.24 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» встановлено, що покупець, який підписав договір купівлі-продажу, сплачує на відповідний поточний рахунок органів приватизації ціну продажу об`єкта приватизації не пізніше ніж протягом 30 днів з дня підписання договору купівлі-продажу.

Згідно з ч.1 ст. 26 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», під час приватизації об`єкта державної або комунальної власності шляхом його продажу на аукціоні, викупу між продавцем і покупцем укладається відповідний договір купівлі-продажу. Укладення та внесення змін до договорів купівлі-продажу здійснюються відповідно до вимог законодавства.

З огляду на викладені обставини, має місце недотримання порядку приватизації об`єкта комунальної власності шляхом викупу, невиконання передумов укладення спірного договору купівлі-продажу. Суд не вбачає у даному випадку ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, який не укладався, а відтак приходить до висновку відмовити позивачу у задоволенні вимог в частині визнання договору купівлі-продажу від 21.02.2022 дійсним.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд встановив, що у цій справі відсутні правові та фактичні підстави для задоволення позову через відсутність порушеного права власності позивача, оскільки заявлений позов спрямований не на захист права власності шляхом його визнання, як це передбачено ст.392 ЦК України, а фактично на набуття права власності, що не відповідає наведеній правовій нормі.

Суд зазначає, що за змістом зазначеної норми судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача таке право, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності за ст.392 ЦК України у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно, оскільки підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до зазначеної норми є саме оспорення або невизнання права, а не намір набути таке право за рішенням суду.

Відсутність укладеного між сторонами договору купівлі-продажу саме нерухомого майна свідчить про те, що у позивача не виникло право власності на таке майно і порушення його прав як власника майна не відбулося, що є підставою для відмови у задоволенні вимог.

Згідно з приписами ст.2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Враховуючи викладене, надавши об`єктивну оцінку матеріалам та обставинам справи, суд зазначає, що цей позов є завідомо безпідставним, спір має штучний характер, не спрямований на реальний захист прав, а лише на набуття права власності у спосіб, що не передбачений законом, суперечить засадам правосуддя.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази, надані сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень, повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, встановленим ст.ст.76-79 ГПК України.

Згідно з ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними, необґрунтованими і не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат.

Судові витрати, з урахуванням положень ст.129 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 03.10.22

Суддя Прядко О.В.

Друк:

1 - у справу;

2- позивачу (рек) та на ел.пошту: ІНФОРМАЦІЯ_2; представнику позивача Гуменюку О.В.: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

3 - відповідачу (рек) та на ел.пошту: .