ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"22" вересня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/1353/22
Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.
секретар судового засідання Вакарчук Д.С.
за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: Панченко С. В.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання (вх.№2-780/22 від 12.09.2022) ТОВ «СФІНКС В» про стягнення судових витрат по справі №916/1353/22
про встановлення земельного сервітуту.
В обґрунтування поданого клопотання відповідач посилається на те, що позивач не навів жодного обґрунтування своїх дій щодо подання позовної заяви та заяви про залишення її без розгляду, що свідчить про необґрунтованість дій позивача.
Ухвалою суду від 14.09.2022 було прийнято заяву (вх.№2-780/22 від 12.09.2022) ТОВ «СФІНКС В» про стягнення судових витрат у справі №916/1353/22 до провадження та призначено розгляд заяви в засіданні суду на 22.09.2022 о 15:30.
Згідно ч.4 ст. 244 ГПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
У судовому засіданні 22.09.2022, суд оголосив вступну та резолютивну частини додаткової ухвали та повідомив, що повний текст ухвали буде складено 27.09.2022.
Розглянувши клопотання (вх.№2-780/22 від 12.09.2022) ТОВ «СФІНКС В» про стягнення судових витрат по справі №916/1353/22, суд дійшов висновку про відмову у його задовленні, з огляду на таке:
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частинами першою, третьою статті 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, засади організації і діяльності якої та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.
Зазначеним приписам Конституції України кореспондує стаття 16 ГПК України, положеннями якої передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, а представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Відповідно до п. 3 ч. 1, ч.3 ст. 244 ГПК України, якщо судом не вирішено питання про судові витрати, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Відповідно до ч. 1, п.1 ч.3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
В силу положень частин першої, другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
У статті 130 ГПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат, зокрема, залишення позову без розгляду.
Згідно до ч. ч. 5 та 6 ст. 130 ГПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.
Системний аналіз норм процесуального законодавства, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, статей 129, 130 ГПК України дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень частини п`ятої статті 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною.
Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17.
З викладеного убачається, що у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Тобто, відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і у подальшому із залишенням позову без розгляду.
Аналогічний правовий висновок сформований у постанові Верховного Суду від 02.02.2022 у справі №917/3/21.
Отже стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.
Разом з тим Господарський процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду.
Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, відповідно до положень ч. 5 ст. 130 ГПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, останньому необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача тощо.
Між тим суд зауважує, що доводи відповідача щодо необґрунтованості дій позивача при поданні позову та залишення позову без розгляду у зв`язку із відсутності належного обґрунтування своїх дій, не заслуговують на увагу, оскільки вони не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.
Відповідачем не доведено в чому саме полягає необґрунтованість дій позивача, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача тощо.
Навпаки, як вбачається із матеріалів справи, позивачем здійснювались заходи щодо досудового врегулювання спору шляхом направлення пропозиції відповідачу щодо укладення договору земельного сервітуту, в діях позивача при розгляді справи відсутні ознаки зловживання процесуальними правами, а також із позовних вимог не вбачається, що вони були направлені на порушення прав та інтересів відповідача, що б свідчило про неадекватність та неправомірність таких позовних вимог.
Водночас, суд зазначає, що право позивача подати заяву про залишення позову без розгляду гарантоване законом. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд. Суд зобов`язаний залишити подану заяву без розгляду, якщо позивач звернувся з таким клопотанням. Отже таке право позивача є абсолютним, тобто, не залежить від мотивів позивача чи волі інших сторін у справі.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 листопада 2021 року у справі № 910/4650/21.
Отже судом встановлено, що клопотання (вх.№2-780/22 від 12.09.2022) ТОВ «СФІНКС В» про стягнення судових витрат по справі №916/1353/22 не містить належного обґрунтування наявності вищенаведених обставин у діях позивача.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність доказів необґрунтованості дій позивача чи свідчень зловживання ним своїми процесуальними правами при поданні позовної заяви або заяви про залишення позову без розгляду, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання (вх.№2-780/22 від 12.09.2022) ТОВ «СФІНКС В» про стягнення судових витрат по справі №916/1353/22.
Керуючись ч. ч. 5, 6 ст. 130, ст. ст. 234, 235 ГПК, суд
1.У задоволенні клопотання (вх.№2-780/22 від 12.09.2022) ТОВ «СФІНКС В» про стягнення судових витрат по справі №916/1353/22 відмовити.
Ухвала набирає законної сили згідно ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Повний текст ухвали складено 27 вересня 2022 року.

Суддя Ю.М. Невінгловська