ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року Справа № 918/109/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Дужич С.П. , суддя Павлюк І.Ю.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників:

позивача - прокурор Немкович І.І.

відповідача - адвокат Чучаліна К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" на рішення Господарського суду Рівненської області від 30.05.2022 у справі №918/109/22 (повний текст складений 06.06.2022)

за позовом Заступника керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської обласної ради та Комунального підприємства "Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка" Рівненської обласної ради

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила"

про визнання недійсним п. 1.2 договору від 22.12.2020 №222, визнання недійсним п. 1.2 договору від 27.01.2021 №5/12, стягнення заборгованості в сумі 287 448 грн 36 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 30.05.2022 у справі №918/109/22 позов задоволений.

Визнано недійсним п. 1.2. договору від 22.12.2020 №222, укладеного між Комунальним підприємством "Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила", в частині встановлення ціни за 1 Гкалл - 1 791 грн 79 коп. ПДВ.

Визнано недійсним п. 1.2. договору від 27.01.2021 №5/12, укладеного між Комунальним підприємством "Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила", в частині встановлення ціни за 1 Гкалл - 1 791 грн 79 коп. без ПДВ.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" на користь Комунального підприємства "Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка" Рівненської обласної ради грошові кошти в сумі 287 443 грн 36 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" на користь Рівненської обласної прокуратури грошові кошти витрачені на сплату судового збору в сумі 9 273 грн. 73 коп.

Вказане рішення мотивоване тим, що, оскільки п. 1.2 договору - 1 та п. 1.2. договору - 2, в частині встановлення ціни за 1 Гкалл, суперечать рішенню виконавчого комітету Костянтинівської сільської ради Сарненського району від 28.08.2019 №40, ч. 1 ст. 189 ГК України та ст. ст. 1, 13 Закону України "Про теплопостачання", а тому підлягає визнанню недійснимим п. 1.2 договору №222 від 22.12.2020 та п. 1.2. договору №5/12 від 27.01.2021. Так як вищевказані пункти договорів підлягають визнанню недійсними, то розрахунок за поставлену лікарні в період з жовтня 2020 року до квітня 2021 року теплову енергію повинен здійснюватися за тарифом без врахування ПДВ, що визначений в рішенні виконавчого комітету Костянтинівської сільської ради Сарненського району від 28.08.2019 №40, а саме 1 493 грн. 16 коп. У той же час, укладення договорів на постачання теплової енергії з визначенням договірної ціни за 1 Гкалл 1 791 грн 79 коп. без ПДВ (тариф, який встановлений рішенням виконавчого комітету Костянтинівської сільської ради з урахуванням сум ПДВ) призвело до надмірної сплати лікарнею коштів за надані в період з жовтня 2020 по квітень 2021 послуги в сумі 287 448 грн 36 коп.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить надати відповідачу час для надання додаткових пояснень до апеляційної скарги та для подання письмових доказів до суду апеляційної інстанції. Скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 30.05.2022 у справі №918/109/22, позовні вимоги залишити без задоволення. Зазначає, що про судове засідання, в якому прийняте оскаржуване рішення, відповідач не був належним чином повідомлений.

Листом суду апеляційної інстанції матеріали справи №918/109/22 витребовувалися з Господарського суду Рівненської області.

08.07.2022 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 поновлений строк на апеляційне оскарження. Відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" на рішення Господарського суду Рівненської області від 30.05.2022 у справі №918/109/22. Розгляд апеляційної скарги призначений на 06.09.2022.

12.08.2022 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" надійшло пояснення у справі №918/109/22. Обґрунтовуючи вказане пояснення, скаржник зазначає, що рішення №40 Костянтинівської сільської ради Сарненського району стосується конкретного постачальника ТОВ "Альтернативна теплова компанія" і на правовідносини з ТОВ "Біоенергосила" не поширюється. Судом першої інстанції не взято до уваги, що після прийняття рішення №40 тарифи на послуги теплопостачання зросли. Зазначає, що ціна на тариф була сформована відповідно до Закону України "Про теплопостачання". Крім того, зазначає, що згідно податкової накладної №1 від 03.09.2021, після набуття відповідачем статусу платника ПДВ, сторони не змінили ціну договору. Скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 30.05.2022 у справі №918/109/22, а вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення.

24.08.2022 на адресу суду від Рівненської обласної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому прокуратура вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу - такою, що не підлягає задоволенню.

02.09.2022 на адресу суду від відповідача надійшли пояснення та долучені письмовві докази до матерілаів справи.

В судовому засіданні 06.09.2022 оголошено перерву до 13.09.2022.

09.09.2022 на адресу суду від відповідача надійшли пояснення у справі №918/109/22, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 30.05.2022 у справі №918/109/22, а вимоги позивачів та прокуратури залишити без задоволення.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Дужича С.П. судове засідання 13.09.2022 не відбулося.

14.09.2022 на адресу суду від прокуратури надійшли додаткові пояснення, в яких прокуратура вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу - такою, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи, що відпали обставини, які унеможливили проведення судового засідання, що ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2022 у справі №918/109/22 призначено до розгляду справу в судовому засіданні на 27.09.2022.

В судовому засіданні представник скаржника підтримала доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній.

В судовому засіданні прокурор заперечив доводи апеляційної скраги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про місце, час і дату були повідомлені належним чином.

Колегія суддів, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Костянтинівської сільської ради Сарненського району від 28.08.2019 №40 погоджено тариф на послуги теплопостачання Комунального закладу "Обласна психіатрична лікарня", що надаються Товариством з обмеженою відповідальністю "Альтернативна теплова компанія", в розмірі 1 493 грн 16 коп. за 1 Гкалл (без ПДВ) та 1 791 грн 79 коп. за 1 Гкалл (з ПДВ).

У подальшому, шляхом виділення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтернативна теплова компанія", створено Товариство з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" (відповідно до протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтернативна теплова компанія" від 01.10.2020 №01/10).

Згідно положень Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила", останній несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтернативна теплова компанія", які, згідно з розподільним балансом, не перейшли до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила", а Товариство з обмеженою відповідальністю "Альтернативна теплова компанія" з якою здійснено виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподілом перейшли до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила". Якщо після виділу буде неможливо точно встановити обов`язки товариства з якого здійснено виділ, за окремим зобов`язанням, що існувало у нього до виділу, товариство з якого здійснено виділ та створені внаслідок виділу товариства несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов`язанням (п. 1.2 Статуту).

У подальшому, згідно додаткової угоди №2 від 15.10.2020 до договору оренди котельні від 29.07.2010 №10, змінено попереднього орендаря котельні з Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтернативна теплова компанія" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила".

Розпорядженням голови Рівненської ОДА від 22.12.2020 №800, Товариство з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" видано ліцензію на виробництво теплової енергії на установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії та постачання теплової енергії.

Між Комунальним підприємством "Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка" Рівненської обласної ради (далі - замовник, лікарня) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" (далі - виробник) укладено договір від 22.12.2020 №222 (далі - договір-1), відповідно до пункту 1.1 якого, виробник зобов`язується надати послуги замовникові, а замовник їх прийняти та оплатити.

Пунктом 1.2. Договору-1 передбачено найменування послуги - ДК 021:2015-09320000-8 пара, гаряча вода та пов`язана продукція теплова (теплова енергія), обсяг надання послуг, який становить 111,06 Гкалл та вартість 1 Гкалл - 1791,79 грн без ПДВ. Ціна договору становить 199 000 грн без ПДВ (п. 3.1. Договору-1).

За надані послуги, 28.12.2020 лікарнею здійснено оплату за поставку теплової енергії, відповідно до платіжного доручення № 106, на суму 199 000 грн 00 коп. (як зазначено в графі "призначення платежу" - за теплопостачання за листопад 2020 року в кількості 111,06 Гкалл, на підставі акту №ОУ-0000001 від 22.12.2020, ПДВ 33 166 грн 67 коп.).

Між Комунальним підприємством "Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" укладено договір від 27.01.2021 № 5/12 (далі - договір-2), відповідно до пункту 1.1. якого, виробник зобов`язується надати замовникові у 2021 році послуги з постачання теплової енергії, ДК 021:2015-09320000-8 пара, гаряча вода та пов`язана продукція, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги на умовах даного договору. Обсяг надання послуг становить 1004,58 Гкалл, а вартість 1 Гкалл - 1 791 грн 79 коп. без ПДВ (п. 1.2. договору-2).

Пунктом 3.1. договору-2 передбачено, що ціна цього договору становить 1 800 000 грн 00 коп. без ПДВ.

На виконання вказаного договору, лікарнею перераховано Товариству з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" кошти наступними платіжними дорученнями: №5 від 05.02.2021 на суму 210 000 грн 00 коп. без ПДВ за поставлену в січні 2021 теплову енергію в кількості 117,2 Гкалл, на підставі акту здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 02 лютого 2021 року; № 9 від 11 березня 2021 року на суму 100 000 грн 00 коп. без ПДВ за поставлену в лютому 2021 теплову енергію в кількості 55,81 Гкалл, на підставі акту здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 05.03.2021; №16 від 14.04.2021 на суму 125 000 грн 00 коп. без ПДВ за поставлену в березні 2021 теплову енергію в кількості 69,769 Гкалл, на підставі акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 07.04.2021; № 18 від 18.06.2021 на суму 457 500 грн 00 коп. без ПДВ за поставлену в квітні 2021 теплову енергію в кількості 255,331 Гкалл, на підставі акту здачі прийняття робіт (надання послуг) від 17.06.2021; № 29 від 02.09.2021 на суму 633 222 грн 96 коп. без ПДВ за поставлену в квітні 2021 теплову енергію в кількості 353,4024 Гкалл, на підставі акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 01.09.2021.

Отже, зважаючи на вищевикладені обставини, прокуратура вважає, що укладені договори суперечать рішенню виконавчого комітету Костянтинівської сільської ради Сарненсьного району від 28.08.2019 №40, тому, п. 1.2. договору-1 та -2 в частині встановлення 1 Гкалл підлягає визнанню недійсними, а сума 287 488 грн 36 коп. переплати за поставлений товар підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" на користь Комунального підприємства "Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка" Рівненської обласної ради.

Наведені обставини стали причиною звернення позивача з позовом до суду та є предметом спору у даній справі.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення пункту 3 частини першої статті 1311 Конституції України твідсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Згідно з абзацами 1 і 2 частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до абзаців 1-3 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Водночас згідно з положеннями частин третьої-п`ятої статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Таким чином, зі змісту зазначених законодавчих положень вбачається, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв у пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі №924/1237/17).

Таким чином, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Таким чином, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

У контексті вищенаведеного колегія суддів зазначає, що за своїм змістом положення статті 23 Закону України "Про прокуратуру" спрямовані саме на забезпечення балансу прав, свобод та інтересів учасників процесу з метою, з одного боку, недопущення підміни прокурором належного суб`єкта владних повноважень або надання необґрунтованих переваг відповідним суб`єктам, права яких порушуються, а з іншого боку, захисту інтересів держави у випадку, коли цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює їх захист.

З огляду на викладене, встановлюючи підстави для представництва прокурором інтересів держави, суд повинен здійснити оцінку не тільки виконання ним обов`язку попереднього (до звернення до суду) повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень, яке є останнім перед безпосереднім поданням позову, а й наявних у справі інших доказів щодо обставин, які йому передували, зокрема попереднього листування між прокурором та зазначеним органом, що за своїм змістом може мати різний характер.

Такі документи (незалежно від їх назви) можуть бути спрямовані на: отримання інформації з метою встановлення наявності або відсутності порушення інтересів держави у випадку виявлення прокурором ознак такого порушення на підставі абзацу четвертого частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру"; інформування відповідного органу про виявлені прокурором порушення інтересів держави та отримання інформації щодо обізнаності такого органу про порушення та вжиття або невжиття відповідних заходів; отримання від відповідного органу інформації (матеріалів та копій) необхідних для здійснення представництва інтересів держави в суді.

При цьому якщо в процесі такої оцінки буде встановлено, що листування було спрямоване на отримання документів та/або інформації про можливе порушення і пов`язане саме зі з`ясуванням факту його наявності або відсутності, то обов`язковим є подальше інформування відповідного органу про виявлені прокурором порушення та надання відповідному органу можливості відреагувати протягом розумного строку на повідомлення при поданні відповідного позову прокурором, що відповідає змісту положень статті 23 Закону України "Про прокуратуру", усталеній практиці Європейського суду з прав людини та Верховного Суду.

Водночас якщо попереднє листування свідчить про те, що воно мало характер інформування відповідного органу про вже раніше виявлені прокурором порушення, і такий орган протягом розумного строку на зазначену інформацію не відреагував або відреагував повідомленням про те, що він обізнаний (у тому числі до моменту отримання інформації від прокурора) про порушення, але не здійснював та/або не здійснює та/або не буде здійснювати захист порушених інтересів, то у такому випадку наявні підстави для представництва, передбачені абзацом першим частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру". У такому разі дотримання розумного строку після повідомлення про звернення до суду не є обов`язковим, оскільки дозволяє зробити висновок про нездійснення або здійснення неналежним чином захисту інтересів держави вказаним органом.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 26.05.2021 у справі №926/14/19.

Верховний Суд звертає увагу, що критерій "розумності", який наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, має визначатися судом з урахуванням великого кола чинників.

До таких чинників відноситься, зокрема, але не виключно, обізнаність позивача про наявність правопорушення або про можливе порушення інтересів держави та вжиті ним заходи з моменту виникнення такої обізнаності, спрямовані на захист інтересів держави.

Схожі за змістом висновки сформовані у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №913/124/10, від 08.04.2021 у справі №925/11/19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зроблено висновок про те, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Суд зазначає, що укладання договорів на закупівлю товарів, робіт та послуг за бюджетні кошти із встановленням завідомо неправильної ціни, що суперечить встановленим тарифам, яка призводить до їх надмірної розтрати та нецільового використання, тим паче в закладах охорони здоров`я, порушує інтереси держави в сфері використання бюджетних коштів, а дотримання вимог законодавства у цій сфері суспільних відносин становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.

Подібна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 по справі № 912/989/18.

Крім того, використання бюджетних коштів з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетною фінансування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави.

Звернення прокурора до суду з вказаною позовною заявою має важливе значення для зміцнення правопорядку в сфері здійснення публічних закупівель і захисту економічної конкуренції та додержання всіма учасниками цих суспільних відносин принципу законності (ст. 68 Конституції України).

Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Окрім того, застосування невірного тарифу у вищевказаних договорах порушує матеріальні інтереси, оскільки Комунальне підприємство "Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка" Рівненської обласної ради фактично отримало менший обсяг теплової енергії за значно вищою ціною, ніж яка встановлена виконавчим комітетом Костянтинівської сільської ради.

Як вбачається із матеріалів справи, Комунальне підприємство "Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка" Рівненської обласної ради засноване на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Рівненської області. Власником Лікарні є територіальні громади сіл, селищ, міст Рівненської області в особі Рівненської обласної ради (далі - Власнику). Лікарня є підпорядкована, підзвітна та підконтрольна Власнику. Майно Лікарні є спільною власністю територіальних громади сіл, селищ, міст Рівненської області в особі Рівненської обласної ради (п. 1.1. Статуту).

Комунальне підприємство "Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка" Рівненської обласної ради є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, органах Державного казначейства, печатку зі своєю назвою, кутовий штам, емблем) та інші необхідні реквізити (п. 1.3. Статуту).

Комунальне підприємство "Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка" Рівненської обласної ради є неприбутковою організацією і фінансується за рахунок бюджетних коштів та інших джерел, не заборонених законом (п. 1.4. Статуту).

Майно лікарні є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Рівненської області і закріплюються за нею на правах оперативного управління. Здійснюючи право оперативного управління, Лікарня володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним Власником для здійснення статутної діяльності у межах, встановлених чинним законодавством та з урахуванням обмежень, встановлених даним Статутом (п. 4.2. Статуту).

Органом управління Комунальне підприємство "Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка" Рівненської обласної ради є Рівненська обласна рада (п. 6.1. Статуту).

Однак, ні Комунальне підприємство "Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка" Рівненської обласної ради, ні Рівненська обласна рада, як власник та орган управління, жодних заходів щодо оскарження вищезазначених пунктів договорів та стягнення надміру сплачених коштів не вживали.

Рівненською обласною прокуратурою на адресу Рівненської обласної ради та Комунальному підприємству "Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка" Рівненської обласної ради 24 грудня 2021 року скеровано листи № 152- 942вих-21 та №15/2-943вих-21 відповідно, щодо вжиття заходів до усунення вищезазначених порушень, а у разі їх не вжиття - інформування про причини такого стану.

Однак, Комунальне підприємство "Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка" Рівненської обласної ради та Рівненська обласна рада, отримавши інформацію про порушення інтересів держави при укладенні та виконанні договорів на постачання теплової енергії, маючи відповідні повноваження для їх захисту, належних заходів до усунення порушень не вжили, з позовом про визнання недійсними вищевказаних пунктів договорів та про стягнення надмірно сплачених коштів до суду не зверталися.

Зокрема, як зазначено в листі №27 від 11.01.2022, Комунальне підприємство "Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка" Рівненської обласної ради обмежилось повідомленням відповідача про порушення, вказані органом прокуратури, а Рівненська обласна рада в листі № 09-3618/01 від 19 січня 2022 року зазначила про скерування відповідних листів на адреси Комунального підприємства "Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка" Рівненської обласної ради та Департаменту цивільного захисту та охорони здоров`я населення Рівненської ОДА.

Суд зазначає, що лікарня є належним позивачем, оскільки предметом позову є визнання недійсним пунктів договорів про постачання теплоенергії, стороною яких є остання, а також про стягнення на її користь зайво сплачених коштів. Також, належним позивачем в даному випадку є Рівненська обласна рада, у зв`язку з тим, що остання, згідно статуту Лікарні, є власником та управителем майна Лікарні, а також, як зазначено в поясненнях обласної ради, може здійснювати власний контроль фінансово-господарської діяльності Лікарні.

Крім того, згідно інформації на веб-порталі "Прозоро", лікарнею проведено закупівлі, за результатами яких укладено спірні правочини, саме за рахунок коштів місцевого бюджету (https://prozorro.gov.ua/plan/UA-P-2020-12-24-011152-с, https://prozorro.gov.ua/plan/UA-P-2021-01-20-005112-Ь).

З урахуванням викладеного, так як в даному випадку порушено інтереси держави в сфері використання бюджетних коштів, а належними суб`єктами захист вказаних інтересів не здійснено, у прокурора виникло право представництво інтересів держави шляхом пред`явлення зазначеного позову.

Згідно положень Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила", останній несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтернативна теплова компанія", які, згідно з розподільним балансом, не перейшли до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила", а Товариство з обмеженою відповідальністю "Альтернативна теплова компанія" з якою здійснено виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподілом перейшли до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила". Якщо після виділу буде неможливо точно встановити обов`язки товариства з якого здійснено виділ, за окремим зобов`язанням, що існувало у нього до виділу, товариство з якого здійснено виділ та створені внаслідок виділу товариства несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов`язанням (п. 1.2 Статуту).

Відповідно до частини третьої статті 109 ЦК України юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно.

Колегія суддів зазначає, що ТОВ "Біоенергосила" не надала доказів, що за зобов`язаннями, які виникли на підставі рішення №40 від 28.08.2019, юридичної особи, з якої був здійснений виділ - ТОВ "Альтернативна теплова компанія", які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу ТОВ "Біоенергосила", а тому є належним відповідачем у даній справі є ТОВ "Біоенергосила".

Щодо визнання недійсними пунктів договорів та стягнення грошових коштів колегія судді зазначає наступне.

За статтею 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від божника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ст. 669 ЦК визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Згідно ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Як вбачається із матеріалів справи, між Комунальним підприємством "Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка" Рівненської обласної ради (замовник, лікарня) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" (виробник) укладено договір від 22.12.2020 №222, відповідно до пункту 1.1 якого, виробник зобов`язується надати послуги замовникові, а замовник їх прийняти та оплатити.

Також між Комунальним підприємством "Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" укладено договір від 27.01.2021 №5/12, відповідно до пункту 1.1. якого, виробник зобов`язується надати замовникові у 2021 році послуги з постачання теплової енергії, ДК 021:2015-09320000-8 пара, гаряча вода та пов`язана продукція, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги на умовах даного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з приписами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України)

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно термінів, визначених у ст. 1 Закону України "Про теплопостачання", тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

До основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належать встановлення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії (крім тарифів на теплову енергію, вироблену на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях та когенераційних установках) у порядку і межах, визначених законодавством (ч. 1 ст. 13 вищенаведеного Закону). Частиною 2 ст. 22 вказаного Закону передбачено, що зміна форми власності або перехід права власності на відповідні об`єкти з виробництва. постачання та транспортування теплової енергії, яка здійснюється в порядку, передбаченому законами України, не повинна призводити до погіршення умов та якості теплопостачання споживачам.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Костянтинівської сільської ради Сарненсьного району від 28.08.2019 №40 погоджено тариф на послуги теплопостачання Комунального закладу "Обласна психіатрична лікарня", а саме 1493 грн. 16 коп. за 1 Гкалл (без ПДВ) та 1791 грн. 79 коп. за 1 Гкалл (з ПДВ).

Судом встановлено, що пункти 1.2. договору № 222 від 22.12.2020 та № 2/12 від 27.01.2021, суперечать встановленому тарифу вказаному у вищевказаному рішенні, оскільки в останніх вартість 1 Гкалл становить 1 791 грн. 79 коп. без ПДВ.

Отже, оскільки п. 1.2 договору - 1 та п. 1.2. договору - 2, в частині встановлення ціни за 1 Гкалл, суперечать рішенню виконавчого комітету Костянтинівської сільської ради Сарненського району від 28 серпня 2019 року № 40, ч. 1 ст. 189 ГК України та ст.ст. 1, 13 Закону України "Про теплопостачання", суд першої інстанції дійшов висновку, що про визнання п. 1.2 договору №222 від 22.12.2020 та п. 1.2. договору № 5/12 від 27.01.2021 недійсними. Враховуючи недійсність вказаних пунктів договорів місцевий господарський суд стягнув 287 488 грн 36 коп. переплати за поставлений товар на користь Комунального підприємства "Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка" Рівненської обласної ради, суд зазначає наступне.

Колегія суддів зазначає, що у частині першій статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною другою статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Разом з цим у застосуванні наведених положень статей ЦК України слід враховувати, що умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому (правовий висновок Верховного Суду викладено у постанові від 12.03.2018 зі справи №910/22319/16).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Господарський кодексом України у статті 180 деталізовано істотні умови господарського договору.

Так, за приписами частин першої і третьої цієї статті зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (частина п`ята статті 180 ГК України).

Відповідно до статті 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

У підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що ПДВ -непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

За змістом підпунктів "а" і "б" пункті 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 ПК України.

За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг).

Суд виходить з того, що приписи статті 217 ЦК України регулюють питання щодо правової долі правочину, що має дефекти окремих його частин. При цьому закону може суперечити лише певна частина умов правочину, а інша - йому відповідати. Отже, за таких обставин не завжди доцільно визнавати правочин недійсним у цілому. Не призводить недійсність окремої частини правочину до недійсності інших його частин. Тому законодавець не встановлює недійсності правочину через недійсність окремої його частини, але лише за умови, якщо є підстави вважати, що правочин міг би бути вчинений без включення до нього цієї недійсної частини.

Зокрема, у випадку, що розглядається, можна припустити наявність Договору і без включення до нього умови щодо ПДВ.

Хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01.06.2021 зі справи №916/2478/20, №910/12764/20.

Судом встановлено, що відповідно до умов договорів від 22.12.2020 №222 та від 27.01.2021 №5/12, виробником надані послуги щ поставки пари, гарячої води та пов`язаної продукції теплової (теплова енергія), а замовником прийняті і оплачені такі послуги. Вказане підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 51-55, т.1).

Колегія суддів зазначає, що згідно ч. 3 ст. 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Тобто ціна договору є істотною умовою договору. Відповідно до ст. 180 ГК України, без погодження сторонами ціни договору такий договір є неукладений.

Суд зазначає, що позивач звернувся до суду із позовом про визнання недійсними пунктів договорів від 22.12.2020 №222 та від 27.01.2021 №5/12, укладеного між Комунальним підприємством "Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила", в частині встановлення ціни за 1 Гкалл - 1 791 грн 79 коп. без ПДВ.

Водночас, як зазначалося вище, умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому.

Водночас, колегія суддів не погоджується із доводами прокурора, що позов заялено не про визнання недійсними ціни договорів, а ціни за одиницю, яка не є ціною договору.

Згідно ст. 189 ГК України ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін.

Отже, вираження у грошовій формі еквіваленту ціни одиниці товару є ціною, яка є істотною умовою договору.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги посилання прокуратури, що до 01.07.2021 відповідач не був платником податку на додану вартість, оскільки ПДВ не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, та не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку.

Так як позивачем не заявлялася вимога про визнання недійсними договорів від 22.12.2020 №222 та від 27.01.2021 №5/12, колегія суддів відмовляє в задоволенні позову про визнання недійсним умови договору, яка є істотною умовою договору.

Щодо посилань скаржника про те, що товариство було не повідомлене про судовий розгляд справи, колегія суддя зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" передбачено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Відповідно до п. 14, 15 Інструкція з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затверджена Наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 №814 на поштових відправленнях, які містять судові виклики і повідомлення про дату, час та місце судового засідання чи вчинення процесуальної дії обов`язково проставляється відповідна відмітка з позначкою або зі штампом суду "Судова повістка"; факт неодержання процесуальних документів адресатом засвідчується поштовим повідомленням встановленого зразка, яке (без реєстрації в АСДС але з відміткою про дату отримання судом) разом з неотриманими документами та конвертом передається судді, у якого справа перебуває на розгляді.

Згідно Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270:

- Рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка". Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

- У разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення "EMS" - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод. У разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у пунктах 99, 99-1, 99-2, 106 та 114 Правил, із зазначенням причини невручення.

- Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення повертаються відправнику.

Відповідно до Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджені Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958 нормативний строк пересилання поштових відправлень (крім простих листів та поштових карток) - час, установлений для пересилання поштових відправлень від об`єкта поштового зв`язку місця приймання до об`єкта поштового зв`язку місця вручення.

Пунктом 1 передбачено, що нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку):

1) місцевої - Д+2, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

Відповідно до п. 2 При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Статтею 42 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом. Учасники справи зобов`язані: 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Відповідно до ст. 120 ГПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Згідно ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Верховний Суд у постанові від 14.08.2020 у справі №904/2584/19, здійснивши аналіз статей 120, 242 ГПК України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, дійшов висновку, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 10 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/109/22, розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 04.03.2022 розгляд справи відкладено до припинення або скасування воєнного стану. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 28.03.2022 призначено розгляд справи у судовому засіданні на 18.04.2022. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 18.04.2022 відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 03.05.2022.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 03.05.2022 закрито підготовче провадження по розгляду позовної заяви у справі №918/109/22, призначено розгляд справу до судового розгляду по суті на 16.05.2022.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 16.05.2022 відкладено розгляд справи по суті в межах встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку на 30.05.2022, надіславши Позивачу вказану ухвалу рекомендованим повідомленням з відміткою "Судова повістка".

З Правил надання послуг поштового зв`язку вбачається встановлення скорочених строків зберігання повідомлення з відміткою "Судова повістка" в установ поштового зв`язку та відповідно можливості отримання такого повідомлення адресатом.

У постанові Верховного Суду від 01.11.2021 у справі №759/10651/13-ц зазначено, що, надсилаючи ухвалу суду з відміткою "Судова повістка", місцевий господарський суд не врахував того, що фактично позивачу надсилається судове рішення, а не судова повістка, у зв`язку з чим таке поштове відправлення мало зберігатися з моменту інформування адресата протягом одного місяця, а не трьох днів.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 10.02.2021 у справі №916/365/17 зазначено, що належне повідомлення позивача про час та місце проведення підготовчих засідань підтверджується рекомендованими повідомленнями підприємства поштового зв`язку про вручення поштового відправлення.

Судом встановлено, що станом на 30.05.2022 у суду першої інстанції була відсутня інформація щодо вручення чи не вручення відповідачу ухвали суду та відповідно щодо належного повідомлення про час і дату призначеного судового засідання на 30.05.2022. Вказаний конверт з ухвалою суду від 16.05.2022 повернувся до суду наступного дня після призначеного судового засідання 31.05.2022.

При цьому, суд враховує, що позивач у позовній заяві вказав також інші засоби зв`язку відповідача - номер телефону. Водночас, із судового рішення не вбачається, що суд першої інстанції здійснював повідомлення в телефонному режимі, також в судовому рішення не зазначено про неможливість такого повідомлення в телефонному режимі з обставин, які не залежали від суду (відсутністю зв`язку із абонентом, тощо).

Враховуючи наведене, судом приймаються до уваги всі докази, які були долучені відповідачем під час апеляційного розгляду скарги.

Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини 1 статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

За приписами ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального права.

З огляду на все викладене вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" на рішення Господарського суду Рівненської області від 30.05.2022 у справі №918/109/22 підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Рівненської області від 30.05.2022 у справі №918/109/22 слід скасувати у повному обсязі та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Згідно з ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

З огляду на скасування судом апеляційної інстанції рішення Господарського суду Господарського суду Рівненської області від 30.05.2022 у справі №918/109/22 та відмови у позові, судовий збір покладається на позивача Рівненську обласну прокуратуру в порядку ст.ст.129, 282 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" на рішення Господарського суду Рівненської області від 30.05.2022 у справі №918/109/22 задоволити.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 30.05.2022 у справі №918/109/22 скасувати та прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

Стягнути з Рівненської обласної прокуратури (33028, м. Рівне, вул. 16 Липня, 52 , р/р UA0015371, МФО 820172, , банк одержувача - Державна казначейська служба України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету - 2800) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" (35600, м. Дубно, вул. Замкова, 51, код. 43849426) судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 13 909,50 грн.

3. На виконання постанови Господарському суду Рівненської області видати наказ.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

5. Матеріали справи №918/109/22 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "29" вересня 2022 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Павлюк І.Ю.