ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2022 р.

м. Київ

Справа № 911/834/22

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3, код 24584661)

від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (34400, Рівненська обл., м. Вараш, код 05425046)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київгума» (07403, Київська обл., місто Бровари, вул. Кутузова, будинок 127, код 35115248)

про стягнення 1161,47 грн,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київгума» про стягнення 1161,47 грн.

Статтею 12 ГПК України встановлено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного або позовного (загального або спрощеного) провадження. Як визначено ч. 1 ст. 247 ГПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В силу ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше; за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки, ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2022, відповідна справа підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, оскільки є малозначною. Таким чином, суд відкрив розгляд справи ухвалою від 21.06.2022 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Судом встановлено строки для подання: відповідачу відзиву на позов, позивачу відповіді на відзив, відповідачу заперечення.

До Господарського суду Київської області через систему Електронний суд надійшла зустрічна позовна заява від 14.07.2022 Товариства з обмеженою відповідальністю «Київгума» до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 3% річних та інфляційних витрат.

Ухвалою від 26.07.2022 суд поновив Товариству з обмеженою відповідальністю «Київгума» строк для подання зустрічної позовної заяви. Цією ж ухвалою суд відмовив відповідачу у прийнятті зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 911/834/22. Водночас, в тексті документу "зустрічна позовна заява" відповідач також висловив свої заперечення щодо позову ДП НАЕК "Енергоатом".

Інших документів в межах справи до суду не надходило.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 ГПК України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб`єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обгрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями статті 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд з`ясував, що між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від імені якого діє відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електрична станція» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київгума» (постачальник) за результатами закупівлі UA-2020-03-18-000152-а, згідно Закону України «Про публічні закупівлі», було укладено договір поставки № 53-122-01-20-09647 від 15.05.2020.

За умовами пунктів 1.1-1.2 вказаного договору постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника Гуму сиру, а замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до договору).

Відповідно до специфікації № 1, відповідач зобов`язувався поставити позивачу 70 кг пористої гуми, 90 кг каландрованої гуми та 64 кг сирої товарної гуми.

Пунктом 3.1 Договору поставки № 53-122-01-20-09647 сторонами погоджено, що продукція поставляється на умовах DDP "Інкотермс-2010", протягом 30 календарних днів з дати отримання постачальником заявки від замовника.

Датою поставки згідно пункту 8.4 вважається дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем.

У пункті 4.3 Договору поставки № 53-122-01-20-09647 зазначено, що при здійсненні постачальником фактичної поставки продукції у місце поставки допускається відхилення фактичних показників щодо кількості об`єму попозиційно від передбаченої специфікацію в меншу сторону, якщо це пов`язано з особливостями виготовлення продукції безпосереднім виробником, при цьому максимальний розмір допустимого відхилення не може перевищувати 5%.

Відповідно до пункту 8.6 Договору поставки у випадку виявлення замовником під час приймання продукції невідповідностей щодо кількості, якості, комплектності постачальник зобов`язувався усунути виявлені невідповідності протягом 30 днів з моменту отримання письмового повідомлення (вимоги) від замовника. У випадку неусунення невідповідностей постачальник сплачує замовнику штрафні санкції передбачені пунктом 9.1 Договору.

Пунктом 9.1 Договору поставки № 53-122-01-20-09647 було закріплено, що постачальник зобов`язується сплатити замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочки, а за прострочку поставки на строк понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7% від суми непоставленого товару.

Строк дії договору, відповідно до його пункту 12.1, до 31.12.2020. Договір підписано сторонами та скріплено печатками.

У позові позивач вказує, що заявка № 1 на поставку продукції направлена замовником на адресу постачальника 03.08.2020 року та отримана останнім 10.08.2020 року. Видатковою накладною № 4128 від 20.08.2020 року підтверджується, що поставка продукції, по заявці № 1, виконана в повному обсязі постачальником 25.08.2020, тобто в межах строків передбачених договором поставки. У заявці № 1 позивач просив поставити 30 кг сирої товарної гуми.

Заявка № 2 на поставку продукції направлена замовником на адресу постачальника 10.11.2020, стверджує позивач, та отримана останнім 19.11.2020. З копії заявки № 2, наданої до матеріалів справи позивачем вбачається, що він просив поставити позивачу 70 кг пористої гуми, 90 кг каландрованої гуми та 34 кг сирої товарної гуми. Видатковою накладною № 5804 від 13.11.2020 підтверджується, що поставка продукції, по заявці № 2, частково виконана постачальником 27.11.2020, тобто в межах строків передбачених договором поставки.

Позивач звертає увагу суду на факт недопоставки продукції постачальником по заявці № 2, оскільки, згідно специфікації № 1 постачальник зобов`язаний був здійснити поставку продукції (гума каландрована товарна марки 1976) на загальну суму 16794,00 грн, проте фактично поставив продукції на суму 11942,40 гривень, тобто загальна сума недопоставленої продукції становить 4851,60 гривень, а з урахуванням 5% толерансу, передбаченого пунктом 4.3 договору поставки 4609,02 гривень.

Заявка № 2 на поставку продукції, отримана постачальником 19.11.2020, тому позивач вважає, що прострочення поставки розпочалось з 22.12.2020 (з урахуванням частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України) та закінчилось 22.06.2021 (з урахуванням вимог пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України). Позивач нараховує відповідачу 838,84 грн пені, а також 322,63 грн штрафу.

Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" направив на адресу ТОВ «Київгума» претензію від 13.01.2022 про сплату штрафних санкцій. У відповідь на лист відповідач посилаючись на умови пункту 8.6 договору вказав, що нарахування штрафних санкцій є необгрунтованим та суперечить порядку визначеному договором.

Як зазначалось вище 14.07.2022 відповідачем через систему Електронний суд подавалась зустрічна позовна заява у прийнятті якої до розгляду спільно з первісним позовом суд відмовив. Разом з тим у вказаній заяві відповідач висловив свої заперечення стосовно первісного позову, таким чином реалізував своє право на надання своїх письмових заперечень щодо тверджень позивача у порядку визначеному частиною 1 статті 161 ГПК України.

Відповідач вказує, що договором передбачено застосування штрафних санкції, визначених пунктом 9.1 Договору лише, в разі неусунення постачальником виявлених невідповідностей щодо кількості продукції протягом 30-ти днів з моменту отримання письмового повідомлення (вимоги) від замовника. В свою чергу замовник, прийнявши продукцію за договором в листопаді 2020 року та виявивши невідповідність щодо кількості поставленої продукції, не направив жодного повідомлення (вимоги) постачальнику про необхідність усунення виявлених недоліків. Відповідно до норм діючого законодавства порядок застосування штрафних санкції та їх розмір визначається договором. Отже, нарахування штрафних санкції за пунктом 9.1 Договору є таким, що суперечить умовам пункту 8.6 Договору, запевняє позивач.

Також ТОВ "Київгума" подає до суду копію заявки № 2 від 28.10.2020 до договору № 53-122-01-20-09647, яке є відмінна від тієї, яка подана позивачем до позовної заяви. Відповідно до заявки № 2 наданої відповідачем позивач просив здійснити поставку залишку гуми відповідно до специфікації. У вказаній специфікації не зазначено об`єму поставки та інших характеристик товару.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором, правовідносини за якими регулюються Господарським кодексом України та Цивільним кодексом України щодо поставки.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) є господарський договір.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом положень ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 265 ГК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Дана норма кореспондується зі ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 251, 252 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Приписами ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Суд констатує, що наданий позивачем список згрупованих відправлень не містить відомостей, які могли б підтвердити, що заявка № 2 була відправлена рекомендованим повідомленням 053 на адресу відповідача, не надано належного оформленого опису вкладення у цінний лист скріпленого печатками поштового оператори, який міг би підтвердити факт направлення того чи іншого документу. А відповідно і неможливо підтвердити факт отримання заявки № 2 саме 19.11.2020.

Наявні в матеріалах справи копії видаткових накладних підтверджують часткову поставку товару згідно договору та специфікації (яка є невід`ємною частиною договору). Тому суд приймає твердження позивача про те, що відповідачем не було поставлено товар у повному обсязі.

Водночас у позовній заяві Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" не заявляє вимоги про поставку недопоставленого товару чи відшкодування суми товару, який не був поставлений. Позивач просить стягнути штрафні санкції, які передбачені пунктом 9.1 Договору поставки № 53-122-01-20-09647.

Відповідно до цього пункту сторони погодили розмір пені, що становить 0,1 % від суми недопоставленої продукції, а також штраф у розмірі 7 % непоставленого товару.

Суд бере до уваги твердження відповідача, який посилається на пункт 8.6 Договору поставки. За умовами вказаного пункту на постачальника покладений обов`язок усунути виявлені невідповідності поставки товару, зокрема щодо її кількості. Строк на усунення будь яких невідповідностей протягом 30 днів з моменту отримання письмового повідомлення або вимоги від замовника.

Таким чином, враховуючи те, що пунктом 8.6 Договору обов`язок відповідача усунути невідповідність щодо кількості товару ставиться в залежність від дій позивача після виявлення будь яких невідповідностей, цей обов`язок має бути виконаний у строк, який обчислюється з моменту отримання письмового повідомлення саме стосовно усунення конкретної невідповідності.

Суд, вивчивши надані сторонами матеріали встановив, що позивач одразу надіслав відповідачу письмову вимогу про необхідність сплатити штрафні санкції з огляду на недопоставлену кількість товару після їх виявлення без попереднього повідомлення про наявність невідповідностей. Співставлення загального розміру поставлених об`ємів продукції відбувається після формування та отримання сторонами накладних. Проте умовами договору не передбачено обов`язку відповідача самостійно виявляти невідповідність кількості товару до узгоджених заявками об`ємів.

Водночас, відповідач належним чином виконуючи умови договору в межах строку його дії, відповідно до заявок, які надходили на його адресу та специфікації № 1, а також покладених на нього пунктом 1.1 договору обов`язків мав би здійснити поставку у повному розмірі. В той час як останній здійснив виконання свого обов`язку щодо поставки гуми частково, відхилився від домовленого в специфікації об`єму поставленої гуми. Враховуючи порядок поставки товару стягнення штрафних санкцій у розмірі визначеному пунктом 9.1 можливе у разі недотримання відповідачем строків усунення невідповідностей.

Після отримання вимоги позивача про сплату штрафних санкцій, відповідач дійсно за умовами договору мав можливість усунути порушення та уникнути накладення на нього штрафних санкцій, шляхом поставки всього об`єму продукції, оскілька вимога про сплату штрафних санкцій заявлялася позивачем передачасно, але формально містила повідомлення про невідповідність поставлених і домовлених об`ємів.

З огляду на те, що суд не має відомостей про дату отримання претензії, враховуючи що відповідь на претензію датована 27.01.2022 суд констатує, що до 26.02.2022 відповідач мав би усунути порушення щодо об`ємів поставленої за договором № 53-122-01-20-09647 продукції шляхом її повної поставки. З матеріалів справи наданих як позивачем так і відповідачем вбачається, що жодних намірів здійснити це чи задокументованих дій додаткової поставки не було вчинено.

Тому суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про стягнення штрафу 7% від недопоставленої продукції (відповідно до пункту 9.1 Договору поставки) у повному обсязі на суму 322,63 грн.

Щодо нарахованої позивачем пені у розмірі 0,1 % від суми недопоставленої продукції за кожен день прострочення: позивач у розрахунках штрафних санкцій вказує на просточення в 181 день (з урахуванням вимог 232 статті ГК України).

Беручи до уваги те, що останнім днем усунення виявлених порушень відповідно до пункту 8.6 Договору за наведених обставин правовідносин суд визначив 26.02.2022, можливість нарахування штрафних санкцій виникає з 27.01.2022 по день підписання позовної заяви 07.06.2022. Тобто, замість заявлених 181 днів мають місце лише 100 днів прострочення. Враховуючи це, пеня що підлягає стягненню з відповідача становить 460,90 грн. Тож суд частково задовольняє вимогу позивача про стягнення пені.

Пунктом 12 частини 3 статті 2 ГПК України закріплено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

В силу частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судовий збір сплачений позивачем є мінімальний для даної категорії справ суд вважає за можливе стягнути з відповідача всю суму судового збору.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку статті 81 ГПК України сторонами доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київгума» (07403, Київська обл., місто Бровари, вул. Кутузова, будинок 127, код 35115248) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3, код 24584661) від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (34400, Рівненська обл., м. Вараш, код 05425046) 322,63 грн штрафу та 460,90 грн пені за договором поставки та 2481,00 грн судового збору за подання позову.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.

Рішення підписано 04.10.2022

Суддя А.Ф. Черногуз