ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року Справа № 924/499/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Дужич С.П. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

від скаржника: Оверковський К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Хмельницької області, постановлену 29.08.22р. суддею Вибодовським О.Д. у м.Хмельницькому

у справі № 924/499/22

за заявою ОСОБА_1

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 29.08.2022р. у справі №924/499/22 заяву фізичної особи ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність повернуто заявникові.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати та справу направити для продовження розгляду до Господарського суду Хмельницької області.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає ухвалу місцевого господарського суду такою, що постановлена з порушенням норм чинного законодавства;

- вказує, що ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 29.08.2022р. заяву фізичної особи ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність повернуто заявникові в зв`язку з тим, що заявником не було усунуто недоліки, які були зазначені в ухвалі Господарського суду Хмельницької області від 27.07.2022р. про залишення заяви ОСОБА_1 без руху (ухвала про залишення заяви без руху). Однак, як вказував ОСОБА_1 у своїх поясненнях від 28.08.2022р. зазначені в ухвалі недоліки не є недоліками відповідно до ч.3 ст.116 КУзПБ та не є підставою не приймати заяву про відкриття провадження про неплатоспроможність до розгляду;

- не погоджується з висновками суду і вважає, що ОСОБА_1 дотримав вимоги КУзПБ та ГПК України, зокрема і ст.116 КУзПБ;

- зазначає, що загальна історія кредитних відносин боржника відображається у відповідній кредитній історії станом на 06.07.2022р., яка була складена та сформована в електронному вигляді ТОВ "Українське бюро кредитних історій" (ТОВ "УБКІ") у відповідності до Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій", яка була додана до заяви;

- зауважує, що КУзПБ також визначає, що бюро кредитних історій є джерелом достовірної та повної інформації про правовідносини боржника з кредиторами, до якого має право звертатись й арбітражний керуючий, перевіряючи достовірність інформації, наданої боржником у справах про неплатоспроможність фізичних осіб, як встановлено п.2 ч.1 ст.114 КУзПБ;

- вважає, що виписки з кредитної історії боржника, яка була складена та сформована ТОВ "УБКІ" у відповідності до Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій", за наявності поданих заявником доказів та пояснень, місцевий господарський суд припустився надмірного формалізму, неповною мірою дослідив обставини справи та порушив норми процесуального права;

- посилається на те, що ч.3 ст.116 КУзПБ не містить вимог про долучення до заяви документів стосовно усіх заявлених ним кредиторів, які підтверджують підстави виникнення зобов`язань, зокрема і первісної документації щодо підстав виникнення та розміру прострочення зобов`язань боржника перед усіма заявленими кредиторами, а містить вимогу долучення конкретизованого списку кредиторів і боржників із зазначенням підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором. Список кредиторів і боржників із зазначенням інформації, передбаченої ч.3 ст.116 КУзПБ боржником було долучено до заяви, а також долучено кредитну історію станом на 06.07.2022р., яка була складена та сформована в електронному вигляді ТОВ "Українське бюро кредитних історій";

- додає про те, що у поданій заяві про відкриття провадження про неплатоспроможність зазначено, що боржник додає до цієї заяви лише ті документи про підстави виникнення відповідної заборгованості відповідної заборгованості та про поточний стан, якими володіє на теперішній час: копії кредитних договорів, паспортів споживчих кредитів, заяв-анкет, тощо. Інші документи, в тому числі розрахунки щодо заборгованості за кредитними договорами, мають знаходитись у кредиторів;

- вказує, що у зв`язку з цим боржником попередньо надіслано на адресу кредиторів відповідний запит з проханням надати копії кредитних документів та довідки про розрахунки заборгованості, копія запиту та докази направлення кредиторам додано до заяви про відкриття провадження про неплатоспроможність;

- констатує, що були відсутні підстави для відмови в прийнятті заяви про неплатоспроможність до розгляду, а суд неправомірно залишив заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність без руху, а потім повернув заяву заявнику.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №924/499/22/1888/22 від 05.09.2022р. матеріали справи №924/499/22 витребувано з Господарського суду Хмельницької області.

12.09.2022р. до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №924/499/22.

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 19.09.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 29.08.2022р. у справі №924/499/22 та призначено справу №924/499/22 до розгляду на 04.10.2022р. об 14:30год., тощо.

21.09.2022р. на електронну адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Оверковського Костянтина Володимировича надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №924/499/22 поза приміщенням суду. В даному клопотанні заявник просить забезпечити представнику ОСОБА_1 можливість проведення судового засідання по справі №924/499/22, призначеного 04.10.2022р. об 14:30год. в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи "EаsyCon".

В судовому засіданні 04.10.2022р. представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає ухвалу місцевого суду незаконною та необґрунтованою. Просить суд, ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 29.08.2022р. у справі №924/499/22 скасувати та справу направити для продовження розгляду до Господарського суду Хмельницької області.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника скаржника, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, фізична особа ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність в порядку Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 27.07.2022р. заяву ОСОБА_1 від 22.07.2022р. про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи залишено без руху.

Встановлено заявнику (боржнику) - ОСОБА_1 , строк у десять днів з дня вручення ухвали суду на усунення недоліків заяви, зазначених в ухвалі, а саме боржником не надано первісної документації (укладенні договори) щодо підстав виникнення та розміру прострочення зобов`язань боржника перед усіма заявленими кредиторами на загальну суму вимог 645 574,08грн..

На адресу Господарського суду Хмельницької області 29.07.2022р. від представника заявника надійшло письмове пояснення в якому зазначено, що бюро кредитних історій є джерелом достовірної та повної інформації про правовідносини боржника з кредиторами, до якого має право звертатись арбітражний керуючий, перевіряючи достовірність інформації, наданої боржником відповідно до ч.1 ст.144 КУзПБ.

Як вже зазначалося, ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 29.08.2022р. у справі №924/499/22 заяву фізичної особи ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність повернуто заявникові.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

Водночас, ст.9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006р. (заяви №29458/04 та №29465/04) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997р..

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004р., верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Водночас, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ч.6 ст.12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Частина 1 ст.2 Кодексу України з процедур банкрутства встановлює, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Положеннями Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства визначено особливості застосування процедури банкрутства до боржника - фізичної особи, фізичної особи-підприємця.

За приписами ст.113 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Підстави для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи наведені в ч.2 ст.115 цього Кодексу, згідно з якою боржник має право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо:

1) розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредитором (кредиторами) становить не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати;

2) боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців;

3) ухвалено постанову у виконавчому провадженні про відсутність у фізичної особи майна, на яке може бути звернено стягнення;

4) існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності).

Отже про наявність наведених підстав у кожному конкретному випадку мають свідчити достатні фактичні обставини, які згідно із закріпленими в КУзПБ нормами і вказують на неплатоспроможність фізичної особи або загрозу її неплатоспроможності.

У відповідності до ч.3 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються:

1) довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником;

2) документи, що підтверджують наявність (відсутність) у боржника статусу фізичної особи - підприємця;

3) конкретизований список кредиторів і боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів (боржників), а також щодо кожного кредитора (боржника) - його імені або найменування, його місцезнаходження або місця проживання, ідентифікаційного коду юридичної особи або реєстраційного номера облікової картки платника податків та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором;

4) опис майна боржника, що належить йому на праві власності, із зазначенням місцезнаходження або місця зберігання майна;

5) копії документів, що підтверджують право власності боржника на майно;

6) перелік майна, що перебуває у заставі (іпотеці) або є обтяженим в інший спосіб, його місцезнаходження, вартість, а також інформація про кожного кредитора, на користь якого вчинено обтяження майна боржника, - ім`я або найменування, місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), сума грошових вимог, підстава виникнення зобов`язань, а також строк їх виконання згідно із законом або договором;

7) копії документів про вчинені боржником (протягом року до дня подання заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність) правочини щодо належного йому нерухомого майна, цінних паперів, часток у статутному капіталі, транспортних засобів та угоди на суму не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати;

8) відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках;

9) копія трудової книжки (за наявності);

10) відомості про роботодавця (роботодавців) боржника;

11) декларація про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства;

12) докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень;

13) інформація про наявність (відсутність) непогашеної судимості за економічні злочини;

14) інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.37 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених ст.174 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

У відповідності до ч.ч.2, 4 ст.174 ГПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Як вбачається з матеріалів справи, фізична особа ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність в порядку Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 27.07.2022р. заяву ОСОБА_1 від 22.07.2022р. про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи залишено без руху та встановлено заявнику (боржнику) - ОСОБА_1 , строк у десять днів з дня вручення ухвали суду на усунення недоліків заяви.

Колегія суддів зазначає, що залишаючи заяву боржника без руху, місцевий господарський суд зазначив в ухвалі недоліки заяви, спосіб і строк їх усунення, а саме, зазначив, що заявнику необхідно надати належні докази: а саме боржником не надано первісної документації (укладенні договори) щодо підстав виникнення та розміру прострочення зобов`язань боржника перед усіма заявленими кредиторами на загальну суму вимог 645 574,08грн..

Зокрема, судом першої інстанції встановлено, що в обґрунтування заяви заявник зазначає, що протягом 2020р. - 2021р. перебував у кредитних відносинах з банківськими та іншими фінансовими установами України згідно долученого до матеріалів заяви списку кредиторів та боржників станом на 15.07.2022р. та укладав правочини, за якими отримував послуги споживчого кредитування у вигляді грошових коштів з метою придбання споживчих товарів, робіт та послуг для задоволення власних потреб.

Вказує, що розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредиторами на умовах, передбачених кредитними договорами, становить 645 574,08грн..

Однак, божником не надано документів стосовно усіх заявлених ним кредиторів, які підтверджують підстави виникнення зобов`язань.

Так, відповідно до конкретизованого списку кредиторів станом на 15.07.2022р., як на підставу виникнення зобов`язань, боржник посилається на укладенні договори, однак в матеріалах заяви зазначенні договори відсутні.

Таким чином, боржником не надано первісної документації щодо підстав виникнення та розміру прострочення зобов`язань боржника перед усіма заявленими кредиторами на загальну суму вимог 645 574,08грн..

Отже, належних та допустимих доказів, зокрема, документів з фінансових та інших установ, що підтверджують неплатоспроможність боржника та статус заборгованості за кредитними договорами на виконання умов Кодексу України з процедур банкрутства щодо вищевказаних згідно списку кредиторів заявником до матеріалів заяви не долучено.

Таким чином, заявником не додержано вимог ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 29.08.2022р. у справі №924/499/22, судом встановлено, що належних та допустимих доказів, зокрема, документів з фінансових та інших установ, що підтверджують неплатоспроможність боржника та статус заборгованості за кредитними договорами на виконання умов Кодексу України з процедур банкрутства щодо вищевказаних згідно списку кредиторів заявником до матеріалів заяви не долучено.

Також, судом першої інстанції встановлено, що заявником не усунуто недоліки, зазначені в ухвалі суду від 27.07.2022р..

Враховуючи вище викладене, оскільки заявником не усунуто недоліків, зазначених в ухвалі суду, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідна заява вважається неподаною і підлягає поверненню особі, що звернулася із заявою.

Судова колегія зауважує, що з урахуванням положень ч.3 ст.13, статей 74, 76, 77 ГПК України, розглядаючи заяву боржника у підготовчому засіданні, місцевий суд повинен перевірити відповідність поданої заяви вимогам до її форми та змісту відповідно до ст.116 КУзПБ та з`ясувати на підставі поданих боржником доказів наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, визначених ч.2 ст.115 КУзПБ.

Колегією суддів встановлено, що за змістом заяви про відкриття провадження у справі неплатоспроможність боржник, посилаючись на обставини звернення з цією заявою, навів по суті три підстави, передбачені ч.2 ст.115 КУзПБ, для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність (пункт 1, 2, 4):

1) розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредитором (кредиторами) становить не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати;

2) боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців.

4) існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності).

Зазначені підстави підтверджуються наданими до суду першої інстанції відповідними письмовими доказами, зокрема, до заяви надана виписка з кредитної історії боржника станом від 06.07.2022р., яка складена та сформована Українським бюро кредитних історій у відповідності до Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій".

Вказана виписка з кредитної історії належним чином підтверджує суми грошових вимог кредиторів, підстави виникнення зобов`язань, а також строки їх виконання згідно законом або договором (також заявником зазначено про те, що ним попередньо надіслано на адресу кредиторів відповідний запит з проханням надати копії кредитних документів та довідки про розрахунки заборгованості), Також, конкретизований список кредиторів додано разом із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що кредитна історія є належним доказом наявності кредитних відносин боржника з кредиторами та містить повну та достовірну інформацію про заборгованість боржника, в тому числі загальну суму заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням, підстави виникнення зобов`язань, а також строки їх виконання.

Крім того, виписка з кредитної історії станом від 06.07.2022р. є паперовою копією електронного доказу - кредитної історії, що була сформована в мережі Інтернет на сайті ТОВ "УБКІ", що відповідає ч.3 ст.96 ГПК України.

Відповідно до зазначених документів вбачається, що за боржником обліковується прострочена заборгованість на суму 565064,91грн., загальна сума заборгованості складає 645574,08грн., станом на 15.07.2022р..

Зазначене свідчить, що заборгованість заявника перед кредиторами значно перевищує 30 розмірів мінімальної заробітної плати (станом на 2022 рік).

Так, сума простроченого зобов`язання ОСОБА_1 , яка була вказана в заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та у списку кредиторів та боржників, складається виключно із сум прострочення виконання основних зобов`язань (прострочена заборгованість) та становить 565064,91грн., загальна сума заборгованості складає 645574,08грн.. Вказана сума не містить сум неустойки (штрафу, пені).

З огляду на викладене, колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги про те, що п.3 ч.3 ст.116 КУзПБ не вимагається від боржника додання до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність копій документів стосовно усіх заявлених ним кредиторів, зокрема, договорів та інших кредитних документів, а лише список кредиторів із зазначенням в ньому сум заборгованостей. Перевірка цього списку та сум вимог здійснюється судом та арбітражним керуючим після відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у порядку, встановленому статтями 47, 113, 122 КУзПБ на попередньому засіданні із затвердженням відповідного реєстру вимог кредиторів.

Таким чином, за вказаних обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що повертаючи заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність на підставі того, що заявником не подано належних та допустимих доказів, зокрема, документів з фінансових та інших установ, що підтверджують неплатоспроможність боржника та статус заборгованості за кредитними договорами на виконання умов Кодексу України з процедур банкрутства щодо вищевказаних згідно списку кредиторів та неприйняття виписка з кредитної історії боржника станом від 06.07.2022р., яка складена та сформована Українським бюро кредитних історій у відповідності до Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій", за наявності поданих заявником доказів та пояснень, місцевий господарський суд припустився надмірного формалізму, неповною мірою дослідив обставини справи та порушив норми процесуального права.

Слід також зауважити, що згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише формальний, але й фактичний. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Отже, суд повинен реалізовувати своє основне завдання, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Викладене вище свідчить про помилковість висновків місцевого господарського суду про наявність підстав для застосування положень ч.4 ст.174 ГПК України та повернення заяви ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно п.1 ч.2 ст.117 КУзПБ ухвалою про прийняття заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника до розгляду господарський суд має право вирішити питання про, зокрема, зобов`язання заявника, боржника та інших осіб подати до суду додаткові відомості, необхідні для вирішення питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, з`ясовує наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, а також вирішує інші питання, пов`язані з розглядом заяви. Підготовче засідання проводиться у порядку, передбаченому цим Кодексом. За наслідками підготовчого засідання господарський суд постановляє ухвалу про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність або про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність. (ч.ч.1, 2, 3 ст.119 КУзПБ).

З огляду на викладені норми законодавства, суд першої інстанції, встановивши данні обставини, повинен був прийняти заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність до розгляду і в разі необхідності зобов`язати заявника, боржника та інших осіб подати до суду додаткові відомості, необхідні для вирішення питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, а в підготовчому засіданні розглянути подані документи та з`ясувати наявність підстав для відкриття/відмови у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про наявність правових підстав для повернення заяви ОСОБА_1 заявнику без розгляду, внаслідок чого останнім було порушено норми процесуального права.

Доводи, наведені скаржником у апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, а відтак заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми; а обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.

За приписами ст.280 ГПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ч.3 ст.271 ГПК України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала Господарського суду Хмельницької області від 29.08.2022р. у справі №924/499/22 про повернення заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність є необґрунтованою і не відповідає нормам процесуального законодавства, тому в зазначеній частині підлягає скасуванню згідно з п.4 ч.1 ст.280 ГПК України з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, у зв`язку з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги, має здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст.129, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 29.08.2022р. у справі №924/499/22 - скасувати.

3. Справу №924/499/22 направити для подальшого розгляду до Господарського суду Хмельницької області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "05" жовтня 2022 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Савченко Г.І.