РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.09.2022Справа № 910/3500/22

За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія"

про стягнення 7 705 715,16 грн,

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Ратківська А.Ю.

Представники:

від позивача - Ротар І.В.,

від відповідача - Козуб Б.Ю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач, АТ "Укрзалізниця") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (далі - відповідач, АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія") про стягнення 7 705 715,16 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язання з внесення плати за користування вагонами і контейнерами, збору за зберігання вантажу, плати за охорону вантажу, який затримано на станціях з причин, незалежних від залізниці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2022 позовну заяву АТ "Укрзалізниця" залишено без руху.

25.05.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про приєднання доказів, у якості додатків до якого додано документи на виконання вимог ухвали суду від 16.05.2022.

Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про усунення позивачем недоліків позовної заяви у встановлений судом строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 прийнято позовну заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до розгляду та відкрито провадження у справі №910/3500/22, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі 20.06.2022 о 10:20 год.

10.06.2022 через відділ діловодства суду (засобами електронного зв`язку) від представника позивача надійшло клопотання/заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 відмовлено представнику позивача у задоволенні клопотання/заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду.

15.06.2022 через відділ діловодства суду (засобами електронного зв`язку) від представника позивача надійшло клопотання/заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2022 задоволено клопотання представника Акціонерного товариства "Українська залізниця" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та постановлено проведення підготовчого засідання у справі, призначеного на 20.06.2022 о 10:20 год., здійснювати за участі представника Акціонерного товариства "Українська залізниця" в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".

20.06.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з доданими до нього додатками.

У підготовче засідання, призначене на 20.06.2022, з`явилися представники позивача та відповідача.

У підготовчому засіданні 20.06.2022 суд долучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву з доданими до нього додатками, відповідно до якого відповідач вважає пред`явлені позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У підготовчому засіданні 20.06.2022 суд оголосив перерву до 18.07.2022 о 14:00 год.

29.06.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої позивач заперечив доводи відповідача у відзиві на позовну заяву.

11.07.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

13.07.2022 через відділ діловодства суду (засобами електронного зв`язку) від позивача надійшли пояснення.

15.07.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли письмові пояснення.

У підготовче засідання, призначене на 18.07.2022, з`явився представник відповідача.

Представник позивача приймав участь у підготовчому засіданні, призначеному на 18.07.2022, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".

У підготовчому засіданні, призначеному на 18.07.2022, суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 19.09.2022 о 11:40 год., судове засідання здійснювати за участі представника Акціонерного товариства "Українська залізниця" в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".

У судове засідання, призначене на 19.09.2022, з`явився представник відповідача.

Представник позивача приймав участь у судовому засіданні, призначеному на 19.09.2022, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".

У судовому засіданні 19.09.2022 здійснювався розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

У судовому засіданні 19.09.2022 судом заслухане вступне слово позивача та відповідача.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову у повному обсязі.

У судовому засіданні 19.09.2022 судом з`ясовано обставини справи та досліджено докази, після чого суд перейшов до судових дебатів. Представники сторін виступили з промовою (заключним словом).

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 19.09.2022 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Заслухавши представників сторін, з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши в судовому засіданні докази, якими сторони обґрунтовували обставини справи, суд

УСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - перевізник, позивач) та Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (далі - замовник, відповідач; разом перевізник і замовник - сторони) відповідно до статей 633, 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) уклали публічний договір приєднання, зміст якого оприлюднено позивачем на сторінці https://uz-cargo.com/contractcarriage.html, а саме: 24.03.2020 сторони уклали Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (у редакції станом на 27.09.2021, введений в дію 01.10.2021) (далі - Договір з організації перевезення або Договір) (а.с. 103-174 т. 1) шляхом подання відповідачем заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 39391950/2020-002 від 24.03.2020 року (а.с. 30-31 т. 1) та направлення позивачем повідомлення про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 99-39391950/2020-002 від 24.03.2020 (а.с. 32 т. 1). Відповідно до наведеного повідомлення замовнику присвоєно коди: 1) відправника/одержувача 7794, 2) платника 8116905 та відкрито особовий рахунок з ідентичним номером.

Договір з організації перевезення, до якого приєднався відповідач, містить такі умови:

- предметом Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, навантаження вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги (п. 1.1);

- при виконанні Договору сторони використовують такі скорочені найменування нормативно-правових актів, зокрема: Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут залізниць України); Правила користування вагонами і контейнерами, затверджені наказом Міністерс тва транспорту України від 25.02.1999 № 113 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458 (далі - Правила користування вагонами).

- при організації перевезень вантажів на власних транспортерах перевізника замовник зобов`язаний самостійно оформляти або організовувати оформлення перевізних документів та документів, необхідних для виконання митних та інших процедур державного контролю (пп. 2.1.3.2 п. 2.1);

- замовник зобов`язаний сплачувати послуги перевізника та інші платежі, належні перевізнику за Договором з сум внесеної передоплати за кодом платника (пп. 2.1.4 п. 2.1);

- замовник зобов`язаний відшкодовувати перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів з причин, що не залежать від перевізника, які виникли на станціях залізниць України, зокрема з наступних причин: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірка вантажів (маси вантажу) митними та іншими державними органами контролю; недотримання технічних умов розміщення та кріплення вантажів; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини (пп. 2.1.5 п. 2.1);

- замовник зобов`язаний сплачувати у визначеному Договором розмірі плату за користування власними вагонами перевізника: під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих замовнику на місцях незагального користування; затриманих на станціях в очікуванні подавання під вантажні або інші операції, з причин, які залежать від замовника; затриманих під час перевезення з інших причин, що не залежать від перевізника (далі - плата за користування власними вагонами перевізника) (п. 3.4);

- моментом початку відліку часу для нарахування плати за користування власними вагонами перевізника, визначеної в п. 3.4 Договору, є момент передачі замовнику власних вагонів перевізника або початку затримки відповідно до Правил користування вагонами. Облік часу користування, з метою визначення розміру плати за користування власними вагонами перевізника у випадках вказаних в п. 3.4 Договору, здійснюється відповідно до Правил користування вагонами. Застосування плати за користування власними вагонами перевізника в частині, що не визначена Договором, здійснюється відповідно до Правил користування вагонами. Загальний час, за який нараховується та сплачується замовником плата за користування власними вагонами перевізника, включає час перебування вагонів у безпосередньому розпорядженні замовника та час затримки вагонів з його вини в очікуванні подавання під вантажні або інші операції на станціях призначення і на підходах до них (пп. 3.4.3 п. 3.4).

- також плата за користування власними вагонами перевізника нараховується та сплачується замовником у випадку їх затримки під час перевезення з причин, що не залежать від перевізника. В таких випадках кількість годин затримки обліковується окремо по кожній станції затримки на підставі актів загальної форми ГУ-23 (пп. 3.4.4 п. 3.4);

- Договір діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається перевізником в повідомленні про оприлюднення Договору, здійсненого на веб-сайті https://uz-cargo.com/ та діє до його припинення (п. 12.1).

Відповідно до п. 1.4 Договору, надання послуг за цим Договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подання/ збирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.

Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення (ст. 4 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457).

Позивач зазначив, що відповідач, в особі Філії "Іршавський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", на станції відправлення «Новая Боровая Ю-Зап.», передав, а позивач прийняв до перевезення до станції «Одесса-Порт (єксп.) ОД.» та видачі одержувачу - АОМП (Одеська філія Державного підприємства "Адміністрація морських портів України":

- 30.09.2021 за залізничною накладною №32508665 (а.с. 33-34 т. 1) вантаж "Концентрат ільменітовий" загальною масою 220200 кг, завантажений у 8 контейнерах, які розміщені по 2 контейнера на 4 платформах фітингових власності позивача (перевізника), в особі Філії "Центр транспортного сервісу "Ліски" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - ЦТС "Ліски"), №№ 94721883, 94562634, 94711025, 94829827 відповідно;

- 30.09.2021 за залізничною накладною №32508673 (а.с. 35-42 т. 1) вантаж "Концентрат ільменітовий" загальною масою 1769100 кг, завантажений у 64 контейнерах, які розміщені по 2 контейнера на 32 платформах фітингових власності позивача (перевізника), в особі Філії "Рефрижераторна вагонна компанія" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - "РВК"), №№ 59277939, 59278051, 592278473, 59278572, 59275164, 59278459, 59277848, 5927483, 592788119, 59278416, 59278531, 59278382, 59274829, 59278150, 59278085, 59278044, 59278069, 59278739, 59278705, 59278564, 59278325, 59278374, 59973255, 59272336, 59277822, 58428418, 59277566, 59973917, 59972992, 59277806, 59972471, 59277913 відповідно;

- 06.10.2022 за залізничною накладною №32614513 (а.с. 43-51 т. 1) вантаж "Концентрат ільменітовий" загальною масою 1993950 кг, завантажений у 72 контейнерах, які розміщені по 2 контейнера на 36 платформах фітингових власності позивача (перевізника), в особі Філії "Центр транспортного сервісу "Ліски" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - ЦТС "Ліски") №№ 94635737, 94791555, 94831104, 94721339, 94649233, 94768223, 94742905, 94655339, 94767407, 94588886, 94813441, 94736816, 94725728, 94577061, 94453271, 94340940, 94334935, 94227550, 94287356, 94287257, 94213311, 94707130, 94632452, 94634284, 94613676, 94719663, 94710837, 94844610, 94815206, 94829108, 94650538, 94814357, 94828209, 94747623, 94551363, 94722477 відповідно.

Зі змісту листа Служби безпеки України від 06.10.2021 №6/7823 (а.с. 52-53 т. 1) вбачається, що на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 04.10.2021 по справі №761/35474/21 про накладення арешту із забороною користування та розпорядження майном (а.с. 54-55 т. 1) у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000032 від 06.07.2020, на території залізничної станції «Одеса-Товарна» слідчим Головного слідчого управління СБ України 06.10.2021 виявлено, вилучено та арештоване майно концентрат ільменітів, що знаходиться насипом у кількості 1989300 кг у 72 контейнерах на 36 платформах, що перевозяться за залізничними накладними від 30.09.2021 №32508665 та №32508673.

Відповідно до акту приймання-передачі речових доказів на відповідальне зберігання від 06.10.2021 (а.с. 56-58 т. 1) зазначене майно було передано на зберігання начальнику станції «Одеса-Товарна» та начальнику стрілецької команди воєнізованої охорони станції «Одеса-Товарна».

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 28.10.2021 по справі №761/36689/21 (а.с. 59-60 т. 1) було задоволено клопотання Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" та скасований арешт із забороною користування та розпорядження майном, накладений ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04.10.2021 по справі №761/35474/21.

На підставі зазначених обставин затримки вагонів з вантажем, станцією «Одеса-Товарна» були складені акти загальної форми ГУ-23 від 06.10.2021 №1 та №2 про початок затримки з 15:00 год. 06.10.2021 та від 05.11.2021 №74 про закінчення затримки по 17:00 год. 05.11.2021 вантажу «концентрат ільменітів» у 72 великотоннажних контейнерах, що перевозився на 36-ти власних платформах перевізника за накладними від 30.09.2021 №№ 32508665 та 32508673 Нова Борова П.-Зах. - Одеса-Порт (експ.) Од. (а.с. 61-63 т. 1).

Зі змісту листа Служби безпеки України від 08.10.2021 №6/7910 (а.с. 64-66 т. 1) вбачається, що на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 07.10.2021 по справі №761/36058/21 (у листі помилково зазначена ухвала від 04.10.2021 по справі №761/35474/21) (а.с. 67-68 т. 1) про накладення арешту із забороною користування та розпорядження майном у кримінальному провадженні, відомості про яке знесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000032 від 06.07.2020 на території залізничної станції «Одеса-Товарна» слідчим Головного слідчого управління СБ України 06.10.2021 виявлено, вилучено та арештоване майно концентрат ільменітів, що знаходиться насипом у кількості 1993950 кг у 72 контейнерах на 36 платформах, що перевозяться за залізничною накладною від 06.10.2021 №32614513.

Відповідно до акту приймання-передачі речових доказів на відповідальне зберігання від 09.10.2021 (а.с. 69-71 т. 1) зазначене майно було передано на зберігання начальнику станції «Одеса-Товарна» та начальнику стрілецької команди воєнізованої охорони станції «Одеса-Товарна».

Листом від 24.12.2021 №6/10193 (а.с. 72-73 т. 1) Служба безпеки України повідомила позивача про прийняття Шевченківським районним судом міста Києва ухвали від 20.12.2021 по справі №761/38025/21 (а.с. 74-75 т. 1) про задоволення клопотання Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" та скасування арешту із забороною користування та розпорядження майном, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07.10.2021 по справі №761/36058/21.

На підставі зазначених обставин затримки вагонів з вантажем, станцією «Одеса-Товарна» були складені акти загальної форми ГУ-23 від 09.10.2021 №3 про початок затримки з 19:50 год. 09.10.2021 та від 24.12.2021 №138 про закінчення затримки по 23:40 год. 24.12.2021 на станції «Одеса-Товарна» вантажу «концентрат ільменітів» у 72 великотоннажних контейнерах, що перевозився на 36-ти власних платформах за накладною від 06.10.2021 №32614513 (а.с. 76-77 т. 1).

Позивач стверджує, що у зв`язку із затримкою вагонів з вантажем під час перевезення, у відповідача перед позивачем виникли господарські зобов`язання з оплати 7 705 715,16 грн, з яких: 3 042 450,48 грн плати за користування вагонами і контейнерами; 3 064 799,52 грн збору за зберігання вантажу; 1 598 465,16 грн плати за охорону вантажу. Розрахунок наведених сум позивачем долучено до позовної заяви (а.с. 15-17 т. 1).

Пунктом 1.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №864/5085, передбачено, що платежі, збори, які виникли через затримку вагонів (контейнерів) з вантажами під час перевезення з вини відправника, оформляються станцією затримки відповідними документами, які надсилаються на станцію відправлення для стягнення цих платежів, зборів з відправника.

Пунктом 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів встановлено, що розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг.

Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису).

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника.

Позивач зазначив, що на виконання наведених положень Правил розрахунків за перевезення вантажів, ним були складені та направлені для погодження відповідачу накопичувальні картки від 21.01.2022 (а.с. 78-83 т. 1):

№21010042 на суму 650 505,6 грн (без ПДВ) плати за користування вагонами;

№21010043 на суму 721 529,6 грн (без ПДВ) збору за зберігання вантажу;

№21010044 на суму 377 154,3 грн (без ПДВ) плати за охорону вантажу;

№21010045 на суму 1 884 869,8 грн (без ПДВ) плати за користування вагонами;

№21010046 на суму 1 832 470 грн (без ПДВ) збору за зберігання вантажу;

№21010047 на суму 954 900 грн (без ПДВ) плати за охорону вантажу.

Вищезазначені накопичувальні картки на загальну суму 6 421 429,30 грн (без ПДВ) відповідач не погодив, заперечив щодо списання коштів з його рахунку у сумах, зазначених у накопичувальних картках, про що свідчать написи представника відповідача у накопичувальних картках «Заперечуємо, з наведеним платежем не згодні», а також зміст листів відповідача від 21.01.2022 №324/138 та №324/139. Суть заперечень відповідача полягає у тому, що на час затримки арештований вантаж вже не являвся власністю відповідача, а був власністю компанії SUPREME MINERALS LLS, при цьому замовником рухомого складу під завантаження був експедитор цієї компанії.

З огляду на невиконання відповідачем зобов`язання з внесення плати за користування вагонами і контейнерами, з оплати збору за зберігання вантажу, з оплати за охорону вантажу, який затримано на станціях з причин, незалежних від залізниці, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідач вважає пред`явлені позивачем позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими, з огляду на те, що Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" є неналежним відповідачем у цій справі. Враховуючи умови п. 3.2, 3.3, 4.1 Контракту №129/1-21 від 13.09.2021 (а.с. 198-207 т. 1), укладеного між Акціонерним товариством "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (продавець, відповідач) та SUPREME MINERALS LLS (Сполучені Штати Америки) (покупець), відповідач стверджує, що майно (концентрат ільменітів), яке було арештоване 06.10.2021, вже на той час не було майном відповідача, так як право власності на нього згідно умов наведеного Контракту перейшло при передачі партії товару продавцем (відповідачем) першому перевізнику до перевезення.

Відповідач зазначив, що згідно направленої покупцем заявки SUPR542896 було повідомлено продавця (відповідача), що експедиторами під час виконання цієї заявки з поставки товару будуть: Global Ocean Link LLC (GOL); Iteris LLC; Lukro LTD. Експедиторською компанією Iteris LTD було направлено на адресу відповідача дві інструкції щодо оформлення залізничної накладної контейнерного поїзда «Нова Борова - Одеса-порт» та з метою формування заявки в АС МЕСПЛАН (а.с. 210-213 т. 1). Відповідач звернув увагу, що у рядку "приналежність вагону" надісланих Iteris LTD інструкцій зазначено «власний», що, на думку відповідача, підтверджує, що рухомий склад, який подавався під завантаження ільменітовим концентратом належав експедитору покупця і відповідач не має жодного відношення до рухомого складу, який був поданий на станцію "Нова Борова". Аналогічного змісту було отримано інструкцію від експедитора ТОВ "Лукро", пункт 2 "Обов`язкових умов" якої містить інформацію: "В графе 20 залізничної накладної вказати «Платформи власні, приналежність Філія ЦТС "Ліски" (а.с. 214-215 т. 1).

Відповідач також звернув увагу, що накопичувальні картки містять недостовірну інформацію та підписані відповідачем із запереченнями.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Причиною виникнення спору є несплата відповідачем заявленої до стягнення плати за користування вагонами і контейнерами, збору за зберігання вантажу, плати за охорону вантажу.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1, 2, 3 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 174 ГК України також встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Таким чином, права і обов`язки сторін виникають не лише з умов укладеного ними договору, а й на підставі норм, установлених актами законодавства, в тому числі нормативно-правових актів, які регулюють взаємовідносини у певних випадках.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору (ч. 5).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 1 ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За приписами ч. 2 ст. 908 ЦК України, ч. 2 ст. 307 ГК України умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут залізниць України), визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (ст. 2 Статуту залізниць України).

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження

яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту залізниць України).

Згідно ст. 4 Статуту залізниць України наведені терміни вживаються у такому

значенні:

вантажовідправник (відправник вантажу, вантажовласник) - зазначена у документі на перевезення вантажу (накладній) юридична чи фізична особа, яка довіряє вантаж залізниці для його перевезення;

вантажоодержувач (одержувач вантажу, вантажовласник) - зазначена у документі на перевезення вантажу (накладній) юридична чи фізична особа, яка за дорученням вантажовідправника отримує вантаж;

накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Статтею 129 Статуту залізниць України визначено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача,

пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач шляхом подання заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) № 39391950/2020-002 від 24.03.2020 приєднався до умов Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (у редакції станом на 27.09.2021, введений в дію 01.10.2021), який станом на час розгляду даної справи по суті є чинним, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Матеріалами справи також підтверджується, що перевезення вантажу, на який в подальшому був накладений арешт згідно ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 04.10.2021 по справі №761/35474/21 та ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 07.10.2021 по справі №761/36058/21 здійснювався на підставі залізничних накладних №32508665, №32508673, №32614513.

Отже, суд приймає наведений Договір, до якого відповідач приєднався 24.03.2020, а також залізничні накладні №32508665, №32508673, №32614513, як належні правові підстави у розумінні норм ст. 11 ЦК України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що факт затримки вагонів під час перевезення підтверджується наявними в матеріалах справи актами загальної форми ГУ-23 від 06.10.2021 №1, №2, від 09.10.2021 №3 про початок затримки та актами загальної форми ГУ-23 від 05.11.2021 №74, від 24.12.2021 №138 про закінчення затримки вантажу, які за висновком суду містять достатню інформацію щодо часу затримки та розрахунку суми плати за користування вагонами і контейнерами, збору за зберігання вантажу та плати за охорону вантажу, оскільки зазначеними актами загальної форми у сукупності із іншими доказами у даній справі підтверджено облік часу затримки вантажу та нарахування відповідних плат та збору.

Зазначені акти загальної форми відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт", пункту 129 Статуту залізниць України є підставами для матеріальної відповідальності вантажовідправника відповідно до залізничних накладних №32508665, №32508673, №32614513.

Наявними в матеріалах справи доказами, а саме: ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 04.10.2021 по справі №761/35474/21 та від 07.10.2021 по справі №761/36058/21 про накладення арешту із забороною користування та розпорядження майном у кримінальному провадженні, листи Служби безпеки України від 06.10.2021 №6/7823, від 08.10.2021 №6/7910, підтверджується, що причини затримки вагонів під час перевезення не залежали від перевізника.

Щодо зобов`язання відповідача з внесення плати за користування вагонами і контейнерами у розмірі 3 042 450,48 грн.

Відповідно до статті 119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Пунктом 2 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерс тва транспорту України від 25.02.1999 № 113, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458 (далі - Правила користування вагонами) встановлено, що за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під`їзних колій,

порти, організації, установи, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату.

Згідно пункту 13 Правил користування вагонами плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Зазначені норми чинного законодавства передбачають обов`язок вантажовідправників вносити плату за користування вагонами з причин, що не залежать від перевізника.

Зобов`язання замовника з внесення плати за користування вагонами перевізника з причин, що не залежать від перевізника, також передбачено пунктами п. 2.1.5, п. 3.4. та п. 3.4.4. Договору з організації перевезення.

Таким чином, зобов`язання з внесення плати за користування вагонами і контейнерами виникло у відповідача у зв`язку з наявністю факту затримки вагонів під час перевезення, оскільки причини затримки не залежать від перевізника, та виникнення обов`язку не залежить від наявності вини відповідача у затримці вагонів.

Стаття 129 Статуту залізниць України визначає, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Пунктом 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, встановлено, що акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Пунктом 8 Правил користування вагонами встановлено, що у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Відповідно до п. 3.4.1 Договору розмір плати за користування власними вагонами перевізника встановлюється відповідно до п. 3.4.2 Договору.

Відповідно до п. 3.4.2 Договору плата за користування власними вагонами перевізника визначається за кожен вагон відповідно до їх типу за формулою:

Пвик= (Спл / 24) х tгод х kм де:

Пвик - плата за користування власними вагонами перевізника для відповідного типу вагонів;

Спл - ставка плати за використання власних вагонів перевізника для відповідного типу власних вагонів перевізника, грн/вагон за добу визначена в Додатку 1-2 до Договору (для фітингових платформ - 585 грн у жовтні, 685 грн у листопаді та 785 грн у грудні 2021 року);

24 - кількість годин у добі;

tгод - кількість годин користування вагоном перевізника для відповідного типу вагонів;

kм - коригуючий коефіцієнт, що застосовуються до Пвик для вагонів, які приймаються до перевезення у складі маршрутного, контейнерного поїзда. Коефіцієнт встановлюються перевізником та зазначається в Додатку 1-2 Договору.

Внаслідок затримки вагонів з вантажем на підставі листа Служби безпеки України від 06.10.2021 №6/7823, станцією «Одеса-Товарна» були складені акти загальної форми ГУ-23 від 06.10.2021 №1 та №2 про початок затримки з 15:00 год. 06.10.2021 та від 05.11.2021 №74 про закінчення затримки по 17:00 год. 05.11.2021 вантажу «концентрат ільменітів» у 72 великотоннажних контейнерах, що перевозився на 36 власних платформах перевізника за накладними від 30.09.2021 №№ 32508665 та 32508673.

Внаслідок затримки вагонів з вантажем на підставі листа Служби безпеки України від 08.10.2021 №6/7910, станцією «Одеса-Товарна» були складені акти загальної форми ГУ-23 від 09.10.2021 №3 про початок затримки з 19:50 год. 09.10.2021 та від 24.12.2021 №138 про закінчення затримки по 23:40 год. 24.12.2021 на станції «Одеса-Товарна» вантажу «концентрат ільменітів» у 72 великотоннажних контейнерах, що перевозився на 36 власних платформах за накладною від 06.10.2021 №32614513.

Враховуючи зазначені положення нормативних актів та умови Договору з організації перевезення, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку плати за користування власними вагонами перевізника (а.с. 15 т. 1), суд дійшов висновку, що зобов`язання відповідача з внесення плати за користування вагонами і контейнерами, визначеної на підставі актів загальної форми ГУ-23 від 06.10.2021 №1, №2, від 09.10.2021 №3 про початок затримки та актів загальної форми ГУ-23 від 05.11.2021 №74, від 24.12.2021 №138 про закінчення затримки вантажу, складає 3 042 450,48 грн.

Щодо зобов`язання відповідача з оплати збору за зберігання вантажу в розмірі 3 064 799,52 грн.

Відповідно до ст. 46 Статуту залізниць України одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни ввезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами.

Пунктами 8 та 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 866/5087, передбачено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). За зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Зазначені норми чинного законодавства передбачають обов`язок вантажовідправників вносити плату за зберігання вантажу.

Відповідно до пп. 2.1 п. 2 розділу IIІ Тарифного керівництва №1 «Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги», затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356, визначено, що термін безоплатного зберігання обчислюється згідно з відповідними Правилами. Після закінчення терміну безоплатного зберігання нараховується збір за кожну добу в розмірі, зокрема, 4,0 грн за одну тонну - при зберіганні вантажів у вагонах, у тому числі у контейнерах - за масу брутто, округлену до повних тонн.

Враховуючи зазначені положення нормативних актів та умови Договору з організації перевезення, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку збору за зберігання вантажу в вагонах (а.с. 16 т. 1), суд дійшов висновку, зобов`язання відповідача з оплати збору за зберігання вантажу, визначеного на підставі актів загальної форми ГУ-23 від 06.10.2021 №1, №2, від 09.10.2021 №3 про початок затримки та актів загальної форми ГУ-23 від 05.11.2021 №74, від 24.12.2021 №138 про закінчення затримки вантажу, складає 3 064 799,52 грн.

Щодо зобов`язання відповідача з оплати за охорону вантажу на загальну суму 1 598 465,16 грн.

Підпунктом а) п. 2 Повноважень центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін і тарифів на окремі види продукції, товарів і послуг (Додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 №1548), визначено повноваження Мінінфраструктури за погодженням з Мінекономіки і Мінфіном встановлювати тарифи на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги.

Відповідно до пп. 31.5. п. 31 розділу II Тарифного керівництва №1 «Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги», затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356 визначено, що якщо на станціях з причин, не залежних від залізниці, виникає затримка вантажу, що охороняється, то з відправника (одержувача, експедитора) додатково оправляється плата згідно з табл. 4.

Плата за охорону вантажу, який затримано на станціях з причин, не залежних від залізниці, нараховується кожному відправнику (одержувачу, експедитору) окремо. Плата за ставками, установленими для групи вагонів (контейнерів) або для прямих маршрутів, нараховується у разі затримки декількох вагонів (контейнерів), що були пред`явлені до перевезення одним відправником за одним напрямком перевезення від станції відправлення до станції призначення і оформлені одним перевізним документом.

Плата за охорону вантажу, який затримано на станціях з причин, не залежних від залізниці, нараховується за ставками, установленими для прямих маршрутів, також у разі наявності у перевізних документах (незалежно від їх кількості) відмітки станції "Маршрут відправника №________ прямий" ("Маршрут отправителя № _________ прямой", "Контейнерний поїзд_____(назва поїзда)" ("Контейнерный поезд______(наименование поезда)"), "Поїзд комбінованого транспорту_____(назва поїзда)" ("Поезд комбинированного транспорта _______(наименование поезда)").

Плата за охорону вантажу, який затримано на станціях з причин, не залежних від залізниці на зчіпному або зчепленому транспортерах, нараховується за один вагон. За порожні вагони прикриття у зчепі плата за охорону не нараховується.

Час затримки зазначається в акті загальної форми ГУ-23 з моменту її виникнення до закінчення. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Суд дійшов висновку, що на підставі зазначених положень нормативних актів, листів Служби безпеки України від 06.10.2021 №6/7823, від 08.10.2021 №6/7910 з вимогами щодо прийняття позивачем на відповідальне зберігання вантажу, актів приймання-передачі речових доказів на відповідальне зберігання від 06.10.2021, від 09.10.2021, актів загальної форми ГУ-23 від 06.10.2021 №1, №2, від J9.10.2021 №3 про початок затримки та актів загальної форми ГУ-23 від 35.11.2021 №74, від 24.12.2021 №138 про закінчення затримки вантажу, у відповідача виникло перед позивачем зобов`язання з оплати за охорону затриманого під час перевезення вантажу, розмір плати за охорону вантажу згідно наданого позивачем розрахунку (а.с. 16-17 т. 1), перевіреного судом, становить 1 598 465,16 грн.

Стосовно доводів відповідача про те, що він є неналежним відповідачем у справі суд відзначає наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

При цьому саме на позивача покладено обов`язок визначення відповідача у справі.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Враховуючи умови п. 3.2, 3.3, 4.1 Контракту №129/1-21 від 13.09.2021 (далі - Контракт), укладеного між Акціонерним товариством "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (продавець, відповідач) та SUPREME MINERALS LLS (Сполучені Штати Америки) (покупець), відповідач стверджує, що майно (концентрат ільменітів), яке було арештоване 06.10.2021, вже на той час не було майном відповідача, так як право власності на нього згідно умов наведеного Контракту перейшло при передачі партії товару продавцем (відповідачем) першому перевізнику до перевезення.

Так, п. 3.2 Контракту визначено, що датою поставки партії товару є дата, що вказана як дата приймання вантажу до перевезення на календарному штампі залізничної станції Нова Борова Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця», що зазначено у відповідній (их) залізничній (их) накладній (их).

Відповідно до п. 3.3. Контракту датою переходу ризиків випадкового знищення та/або пошкодження (псування) товару від продавця до покупця вважається дата, що вказана як дата приймання вантажу до перевезення на календарному штампі залізничної станції відправлення, що зазначено у відповідній залізничній накладній.

Згідно з п. 4.1 Контракту визначено, що передача права власності від продавця покупцю на товар відбувається при передачі партії товару продавцем першому перевізнику до перевезення. Датою передачі права власності на партію товару вважається дата оформлення продавцем відповідного перевізного документу.

Судом враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 306 ГК України суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Частиною 2 ст. 307 ГК України встановлено, що договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Предметом спору у даній справі є правовідносини, що виникли під час виконання Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020 (у редакції станом на 27.09.2021, введеного в дію 01.10.2021) та договорів перевезення - залізничних накладних №32508665, №32508673, №32614513, які були укладені відповідачем (вантажовідправник) та позивачем (перевізник).

Умови Контракту №129/1-21 від 13.09.2021, на який посилався відповідач, регулюють відносини щодо купівлі - продажу товару, які виникли між відповідачем (продавцем) та SUPREME MINERALS LLS (Сполучені Штати Америки) (покупцем), а відтак не можуть бути застосованими до спірних правовідносин, оскільки не регулюють відносини між позивачем та відповідачем за договорами перевезення вантажу - залізничними накладними №32508665, №32508673, №32614513.

Відповідно до приписів ст. 307 ГК України, які кореспондуються з положеннями ст. 909 ЦК України, наявність права власності на вантаж у вантажовідправника або у вантажоодержувача немає значення для можливості укладання та виконання договору перевезення, а відтак положення Контракту №129/1-21 від 13.09.2021 в частині визначення моменту переходу права власності на товар не мають значення для спірних відносин. Випадкове знищення та/або пошкодження вантажу (товару) під час перевезення не є предметом даного спору.

Додатково суд звертає увагу, що саме представник відповідача - АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" заявляв клопотання до Шевченківського районного суду міста Києва щодо затриманого під час перевезення вантажу, за результатами розгляду яких були прийняті ухвали від 28.10.2021 по справі №761/36689/21 та від 20.12.2021 по справі №761/38025/21 про скасування арешту із забороною користування та розпорядження майном, накладеного ухвалами Шевченківського районного суду міста Києва від 04.10.2021 по справі №761/35474/21 та від 07.10.2021 по справі №761/36058/21.

З огляду на наведене, Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" є належним відповідачем у даному спорі.

Стосовно доводів відповідача про те, що рухомий склад, який подавався під завантаження належав експедитору покупця і відповідач не має жодного відношення до цього рухомого складу, суд відзначає наступне.

Відповідно до п. 1.1 Правил експлуатації власних вантажних загонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 лютого 2015 р. за № 168/26613, ці Правила регламентують порядок експлуатації власних вантажних вагонів на залізничному транспорті загального користування. Правила є обов`язковими при перевезеннях вантажів вагонами, що перебувають у власності перевізників, операторів, підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців, які орендують їх в інших власників або якими вони володіють на підставі договору управління майном, договору про спільну діяльність тощо.

Згідно з п. 1.2 наведених Правил, термін "власні вантажні вагони" вживається в такому значенні: власні вантажні вагони - вантажні вагони, які мають загальномережеву нумерацію, що нанесена на вагони відповідно до альбому-довідника 632-2011 ПКТБ ЦВ "Знаки и надписи на вагонах грузового парка колеи 1520 мм", затвердженого Радою із залізничного транспорту держав-учасниць СНД 25 квітня 2001 року (далі - Знаки і написи), та мають ознаку в АБД ПВ "власний вагон".

В графах 20 "Найменування вантажу" залізничних накладних №32508665, №32614513 зазначено: "Платформи власності Філії ЦТС "Ліски"...", "Платформи власності Філії "ЦТС" AT "УКРЗАЛІЗНИЦЯ"...", а у графі 20 залізничної накладної №32508673: "Платформи власності Філії "РВК" "УКРЗАЛІЗНИЦЯ"...".

Таким чином, інформація, наведена у залізничних накладних №32508665, №32614513, №32508673 та у рядку "приналежність вагону" інструкцій Iteris LTD та ТОВ "Лукро" свідчить, що перевезення вантажу здійснювалося у "власних вантажних вагонах", які перебувають у власності АТ "Українська залізниця" в особі Філії "Центр транспортного сервісу "Ліски" та Філії "Рефрижераторна вагонна компанія". Доказів належності вагонів експедиторам матеріали справи не містять, а відтак відповідні доводи відповідача судом відхиляються як безпідставні.

Стосовно посилань відповідача на те, що накопичувальні картки містять недостовірну інформацію.

Відповідач зазначив, що відповідно до пункту 8 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника (до яких у тому числі належать вантажовідправники та вантажоодержувачі). В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери. Отже, відповідач звернув увагу на відсутність підписів вантажовласника у актах загальної форми.

Судом досліджено, що факт затримки вагонів під час перевезення підтверджується актами загальної форми ГУ-23 від 06.10.2021 №1, №2, від 09.10.2021 №3 про початок затримки та актами загальної форми ГУ-23 від 05.11.2021 №74, від 24.12.2021 №138 про закінчення затримки вантажу.

Зазначені акти не містять підписів вантажовласника (вантажовідправника або вантажоодержувача), оскільки вагони були затримані піл час перевезення на станції Одеса-Товарна, яка не є ні станцією відправлена (Нова Борова П.-Зах.), ні станцією призначення (Одеса-Порт (експ.) Од). Водночас, зазначені акти підписані двома особами, які брали участь у засвідченні відповідних обставин, що відповідає приписам п. 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, згідно яких акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у

засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Відповідач також зазначив, що позивачем долучено до позовної заяви акти загальної форми № 3 від 09.10.2021 про початок затримки з 19:50 год. 09.10.2021 та № 138 від 24.12.2021 про закінчення затримки 23:40 год. 24.12.2021, натомість в накопичувальних картках від 21 січня 2022 року № 21010042, № 21010043, №21010044, № 21010045, № 21010046, № 21010047, які мали бути складені на підставі актів загальної форми ГУ-23, в примітках зазначено «згідно акту ГУ-23 № 74 від 05.11.2021 по ст. Одеса-Товарна та акту ГУ-23 № 138 від 24.11.2021 по ст. Одеса-Товарна», що не співпадає з реквізитами (дата, номер) актів загальної форми ГУ-23 затримки/простою вагонів, які долучені позивачем до позовної заяви. Отже, відповідач звернув увагу на відсутність в накопичувальних картках інформації щодо актів загальної форми про початок затримки вагонів.

Судом з урахуванням наданих позивачем пояснень (а.с. 22-23 т. 2) досліджено, що до накопичувальних карток відповідачем включені суми платежів, які нараховані зв`язку із затримкою вагонів, та внесена інформація щодо актів загальної форми про закінчення затримки вагонів від 05.11.2021 №74 та від 24.12.2021 №138, оскільки саме у цих актах визначені суми платежів, нарахованих від моменту початку затримки до моменту її закінчення, що відповідає абз. 3 п. 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №864/5085, відповідно до якого усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість.

Крім того, у актах загальної форми про закінчення затримки вагонів міститься інформація про початок затримки вагонів на підставі складених актів загальної форми від 06.10.2021 №1, №2 та від 09.10.2021 №3.

Враховуючи наведене, судом відхиляються як безпідставні твердження відповідача про те, що інформація в накопичувальних картках не співпадає з реквізитами (дата, номер) актів загальної форми ГУ-23 затримки/простою вагонів, які долучені позивачем до позовної заяви.

Стосовно посилань відповідача на те, що накопичувальні картки підписані відповідачем із запереченнями.

Відповідно до абз. 1, 2, 3 п. 4 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерс тва транспорту України від 25.02.1999 № 113, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458, відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами. Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватися працівником станції і вантажовласника щоденно або в періоди пред`явлення їх станцією до розрахункового підрозділу, що встановлюються начальником залізниці. У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов`язаний підписати відомість із зауваженнями.

Отже, приписами п. 4 Правил користування вагонами і контейнерами передбачено, що у разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов`язаний підписати відомість із зауваженнями.

Як вбачається з матеріалів справи, накопичувальні картки підписані відповідачем із зауваженнями, а саме містять напис «Заперечуємо, з наведеним платежем не згодні», втім який не є підставою для звільнення відповідача від сплати спірних платежів.

Посилання відповідача на висновки Верховного Суду у постанові від 22.06.2022 у справі № 904/6871/21 судом відхиляється, оскільки правовідносини у справі № 904/6871/21 та у даній справі № 910/3500/22, не є подібними, враховуючи, що зазначену постанову прийнято у справі № 904/6871/21 за іншим предметом і підставами позову, іншого суб`єктного складу учасників судового процесу, інших фактичних обставин та зібраних у справі доказів.

При цьому судом враховано визначення подібності правовідносин, що міститься у правових висновках, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (п. 32 постанови від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16; п. 38 постанови від 25.04.2018 у справі № 925/3/7, п. 40 постанови від 25.04.2018 у справі № 910/24257/16). Такі ж висновки були викладені у постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15 та від 13.09.2017 року у справі № 923/682/16.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Водночас, при ухваленні даного рішення судом враховано, що згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"; рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України").

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Здійснивши оцінку наявних у матеріалах справи доказів у порядку ст. 86 ГПК України, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Здійснивши оцінку наявних у матеріалах справи доказів у порядку ст. 86 ГПК України, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем до позовної заяви додано попередній розрахунок судових витрат, який складається з 115 585,73 грн судового збору за подачу позовної заяви та 6 000,00 грн витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Витрати у розмірі 6 000,00 грн позивач визначив як очікувані витрати, які пов`язані з участю представника позивача у судових засіданнях із розрахунку проведення 3 судових засідань та необхідністю прибуття представника з м. Одеси до м. Києва.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та повне задоволення позову, судовий збір у сумі 115 585,73 грн покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Враховуючи, що позивачем не було подано доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування таких витрат позивача. Суд також зазначає, що представник позивача приймав участь у судових засіданнях 20.06.2022, 18.07.2022 та 19.09.2022 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням технічних засобів за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

Керуючись статтями 4, 13, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 240, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (Україна, 03035, м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3; ідентифікаційний код 36716128) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (Україна, 03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) 3 042 450,48 грн (три мільйони сорок дві тисячі чотириста п`ятдесят гривень 48 коп.) плати за користування вагонами і контейнерами; 3 064 799,52 грн (три мільйони шістдесят чотири тисячі сімсот дев`яносто дев`ять гривень 52 коп.) збору за зберігання вантажу; 1 598 465,16 грн (один мільйон п`ятсот дев`яносто вісім тисяч чотириста шістдесят п`ять гривень 16 коп.) плати за охорону вантажу, 115 585,73 грн (сто п`ятнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять гривень 73 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1, 2 статті 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 26.09.2022.

Суддя Оксана ГУМЕГА