УХВАЛА

03 жовтня 2022 року

м. Київ

cправа № 346/33/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Суховий В.Г. (головуючий), Берднік І.С., Зуєв В.А.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області (далі - позивач, скаржник)

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.05.2022

у справі № 346/33/18

за позовом Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області

до ОСОБА_1

про визнання укладеним договору про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури села Поляниця,

ВСТАНОВИВ:

Поляницька сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області 29.07.2022 (згідно з поштовими відмітками на конверті) звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.05.2022 у справі № 346/33/18; ухвалити нове рішення, яким визнати укладеним договір про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури села.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2022 для розгляду касаційної скарги у справі № 346/33/18 визначено колегію суддів у складі: Суховий В.Г. - головуючий, Берднік І.С., Зуєв В.А.

Ухвалою Верховного Суду від 22.08.2022 касаційну скаргу Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області у справі № 346/33/18 залишено без руху; надано строк тривалістю 10 днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання: клопотання (заяви) про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших підстав для поновлення строку та доданням відповідних доказів; касаційної скарги в новій редакції з урахуванням вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України.

Копію ухвали суду від 22.08.2022 отримано скаржником - 31.08.2022, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 22.08.2022 у справі № 346/33/18, Поляницькою сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області 08.09.2022 (згідно з поштовими відмітками на конверті) надіслано на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги, яку зареєстровано канцелярією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду - 13.09.2022.

До матеріалів вказаної заяви скаржником додано: клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження; касаційну скаргу в новій редакції.

Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, обґрунтоване тим, що розпорядженням сільського голови від 25.02.2022 № 19-р «Про організацію оперативного штабу реагування на надзвичайну ситуацію у зв`язку з введенням воєнного стану на території України» особу, відповідальну за проведення претензійно-позовної роботи в Поляницькій сільській раді - Мірус А.П. - начальника відділу юридичного забезпечення та персоналу було залучено для проведення організації розміщення евакуйованого населення з регіонів проведення бойових дій, для надання юридичних консультацій, інших заходів щодо поселення, забезпечення харчуванням ВПО, надання гуманітарної допомоги та інших на той момент суспільно-значущих питань. При цьому, в період з 24.02.2022 по 31.07.2022 на території Поляницької територіальної громади зареєстровано 6414 внутрішньо переміщені особи, що перевищує кількість жителів громади. Введення правового режиму воєнного стану, порушення діяльності державних підприємств, установ та організацій, в тому числі в частині ведення електронного документообігу, загроза життю, здоров`ю людей, чисельні повітряні тривоги, наявність внутрішньо переміщених осіб на території громади і залучення працівниці сільської ради, відповідальної за проведення претензійно-позовної роботи організаційних, правових та інших заходів, унеможливила подання касаційної скарги у встановленні статтею 288 ГПК України строки. Також, скаржник інформує, що на розгляді в судах різних інстанцій в період з 24.02.2022 по 31.07.2022 перебуває понад 70 справ, де стороною є Поляницька сільська рада, що також стало на заваді подати касаційну скаргу вчасно.

Відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За приписами частини третьої статті 288 ГПК України строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 цього Кодексу.

З огляду на зазначене та виходячи з положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо забезпечення права скаржника на доступ до суду та пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України про забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках, колегія суддів вважає наведені скаржником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження поважними, а відтак клопотання Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Західного апеляційного господарського суду від 16.05.2022 у справі № 346/33/18 слід задовольнити.

Колегія суддів, перевіривши зміст касаційної скарги в новій редакції на відповідність вимог статті 290 ГПК України, дійшла висновку, що скаржником усунуто недоліки оформлення касаційної скарги, які зазначені в ухвалі Верховного Суду від 22.08.2022 у справі № 346/33/18.

Дослідивши матеріали касаційної скарги в новій редакції у контексті оскаржуваного судового рішення, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права при розгляді справ судами згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", умови прийнятності касаційної скарги, згідно норм законодавства, можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

Приписами пункту 5 частини першої статті 293 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Отже, наведена норма закону надає Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у пункті 5 частини першої статті 293 ГПК України, що повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, положеннями статті 129 Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.

Як зазначено вище, Поляницька сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області у поданій касаційній скарзі просить суд скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.05.2022 у справі № 346/33/18; ухвалити нове рішення, яким визнати укладеним договір про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури села.

На обґрунтування своєї правової позиції у касаційній скарзі в новій редакції позивач з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України вказує, що на час здачі об`єкта в експлуатацію, суд повинен був застосовувати Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності", з урахуванням вимог статті 58 Конституції України та висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 922/3693/18, від 17.02.2021 у справі № 641/157/16 та від 16.07.2021 у справі № 369/9084/17 щодо застосування статті 5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), рішення Конституційного суду України від 09.02.1999 №1-рп/99, а не Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", оскільки у вказаному законі не міститься прямої вказівки про застосування зворотної дії в часі щодо визначення моменту настання обов`язку оформити договірні відносини щодо сплати пайового внеску.

Узагальнені доводи скаржника зводяться до того, що до спірних правовідносин повинні застосовуватися норми статті 40 Закону Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності", які діяли до факту пов`язаного із здачею об`єкта в експлуатацію.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2021, у справі № 346/33/18 відмовлено у задоволені позову Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області до ОСОБА_1 про визнання укладеним договору про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури села Поляниця.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.05.2022, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2021 у справі № 346/33/18 залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний господарський суд виходив з того, що необхідною умовою для укладення договору за рішенням суду є наявність відповідної вказівки закону про обов`язковість укладення певного договору, а застосуванню до таких спорів підлягає законодавство, яке є чинним на момент виникнення переддоговірного спору та його вирішення в судовому порядку.

Так, апеляційний господарський суд зазначив, що з 01.01.2020 скасовано дію статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", яка передбачала обов`язкове укладення договору, тому визнання судом договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладеним та встановлення цивільних прав та обов`язків сторін договору на майбутнє на підставі нормативно-правового акта, який було скасовано, суперечитиме принципу правової визначеності та не дозволить суду захистити право сторони належним способом.

При цьому, суд зазначив, що подібні правові висновки, викладено в постановах: Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19, Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 04.02.2022 у справі № 909/1135/19, Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 911/169/18, від 29.05.2019 у справі № 911/150/18 від 04.06.2019 у справі № 924/952/17.

За приписами пункту 1 частини другої статті 45 Закон України "Про судоустрій і статус суддів" Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 зазначила, що стаття 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із частиною другою статті 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються.

Отже, з моменту завершення будівництва та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію правовідносини забудови припиняються, а тому не можна вважати, що на них поширюються положення статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" після втрати нею чинності.

Також, Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові вказала на належний спосіб захисту цивільного права, зокрема, якщо об`єкт будівництва здано в експлуатацію до 01.01.2020 (отже, у замовника був обов`язок щодо сплати пайової участі на підставі закону - статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"), однак розгляд судом спору по суті (ухвалення рішення) про визнання укладеним договору про пайову участь відбувся після 01.01.2020 або такий позов подано після 01.01.2020, то належним та ефективним способом захисту порушених прав органу місцевого самоврядування буде звернення із позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України.

Разом з тим, пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 1 січня 2020 року. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають.

За таких обставин, Суд відхиляє посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 922/3693/18, від 17.02.2021 у справі № 641/157/16 та від 16.07.2021 у справі № 369/9084/17, оскільки у всіх зазначених справах рішення по суті спору було ухвалене місцевими судами до 01 січня 2020 року, тобто до набуття чинності нормами Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", якими була скасована стаття 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Отже, позовні вимоги у зазначених справах, на висновки Верховного Суду в яких послався позивач у касаційній скарзі, розглядалися та вирішувалися судами по суті спору з урахуванням законодавства, яке було чинним на момент розгляду місцевими судами спорів по суті та на момент ухвалення судових рішень.

Суд вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Зважаючи на викладене, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області на постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.05.2022 у справі № 346/33/18 на підставі пункту 5 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові (Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №643/21744/19) висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, а підстави для відступлення від цих висновків у межах цієї справи відсутні.

Керуючись статтями 119, 234, 235, 288, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження постанови Західного апеляційного господарського суду від 16.05.2022 у справі № 346/33/18 - задовольнити. Поновити Поляницькій сільській раді Надвірнянського району Івано-Франківської області пропущений строк на подання касаційної скарги.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області на постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.05.2022 у справі № 346/33/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Суховий

Суддя І. Берднік

Суддя В. Зуєв