ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2022 р. Справа№ 910/15683/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Ткаченка Б.О.

Алданової С.О.

секретар судового засідання: Гибало В.О.

учасники судового процесу:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Плигань І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Комунального підприємства Володарської селищної ради "Володарка"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 28.06.2022 (повний текст складено - 07.07.2022)

у справі №910/15683/21 (суддя - Картавцева Ю.В.)

за позовом Комунального підприємства Володарської селищної ради "Володарка"

до Північного міжобласного територіального

відділення Антимонопольного комітету України

про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство Володарської селищної ради "Володарка" (далі - Підприємство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Комітет) про визнання протиправним та скасування рішення від 22.07.2021 №60/60-р/к у справі №885/22-р-02-06-15.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення від 22.07.2021 №60/60-р/к у справі №885/22-р-02-06-15 винесено Комітетом при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи. Крім того, відповідачем не доведено обставини, які визнано ним встановленими; викладені у рішенні висновки не відповідають обставинам справи; зазначене рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.06.2022 у справі №910/11563/21 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що при прийнятті рішення від 22.07.2021 №60/60-р/к у справі №885/22-р-02-06-15 Комітет діяв у межах своїх повноважень, у порядок та спосіб, встановлений законом, а також що висновки, викладені у вказаному рішенні відповідають фактичним обставинам справи та є обґрунтованими.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Підприємство звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2022 у справі №910/15683/21 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірне судове рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з одних лише формальних міркувань. Висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Так, в апеляційній скарзі скаржник, зокрема, вказує на те, що обставини, які місцевий господарський суд визнав встановленими про те, що Підприємство є єдиним суб`єктом господарювання, який у період з 27.02.2015 по 10.06.12020 здійснювало надання послуг з поховання померлих не доведені. Також, позивач зазначає, що не отримував розпорядження про початок розгляду справи №885/22-р-02-06-15.

Крім того, позивач не погоджується та вважає необґрунтованим визначення розміру штрафу в справі №885/22-р-02-06-15 у зв`язку з відсутністю його повного і чіткого розрахунку (визначення) з посиланням на законодавство, а саме рішення Комітету не містить повної інформації щодо базового визначення суми штрафу, відсотку коригування суми з врахуванням пом`якшуючих обставин та визначення кінцевої суми штрафу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.08.2022 апеляційну скаргу Підприємства передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Ткаченко Б.О., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/15683/21 за апеляційною скаргою Підприємства на рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2022 та призначено розгляд апеляційної скарги на 13.09.2022.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/15683/21.

22.08.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/15683/21 з Господарського суду міста Києва.

Відповідач у порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2022, в якому просить скаргу Підприємства залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Зокрема, відповідач у своєму відзиві зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено місцевим господарським судом без порушень норм матеріального та процесуального права. У свою чергу, апеляційна скарга позивача не спростовує висновків суду першої інстанції.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу міститься клопотання про прийняття до розгляду та долучення до матеріалів справи доказів, а саме: копію супровідного листа від 07.04.2015 №02-06/733 про направлення розпорядження адміністративної колегії Комітету про початок розгляду справи від 03.04.2015 №39/ПС-02-06; копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №73.

12.09.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли заперечення Підприємства від 09.09.2022 №140 на клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, в яких останній просив відмовити у задоволенні вищенаведеного клопотання.

У судове засідання 13.09.2022 з`явився представник відповідача. Позивач представника не направив, проте до початку судового засідання надійшло клопотання останнього про розгляд справи без участі його представника.

Так, представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, а також просив задовольнити клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

В обґрунтування клопотання про долучення доказів відповідач посилався на те, що з огляду на наявні в матеріалах справи документи, позивачем, в позовній заяві, а також під час розгляду справи в суді першої інстанції, не згадувалось про підстави оскарження рішення №60/60-р/к, а саме неотримання копії розпорядження про початок, натомість дана підстава була озвучена останнім лише на стадії розгляду справи по суті, під час якого Комітет не мав процесуальної можливості долучити відповідні, спростовуючи наведені обставини, докази.

Відтак, на думку Комітету, на даному етапі розгляду справи наявні критерії для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у вигляді копії супровідного листа від 07.04.2015 №02-06/733 про направлення копії розпорядження про початок та копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №730, з огляду на обставини, що об`єктивно не залежали від відповідача.

Відповідно до частини 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи вищевикладене, а також неможливість подання вказаних доказів до суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання відповідача про долучення доказів до матеріалів справи.

В свою чергу клопотання позивача викладене у запереченнях позивача від 09.09.2022 №140 про відмову у задоволенні клопотання відповідача про долучення доказів до матеріалів справи задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У судовому засіданні 13.09.2022 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 22.07.2021 адміністративна колегія Комітету за результатами розгляду справи №885/22-р-02-06-15 постановила рішення №60/60-р/к "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення шарфу".

Згідно з пунктом 1 резолютивної частини наведеного рішення Комітету визнано, що Підприємство у період з 27.02.2015 по 10.06.2020 (з урахуванням розпорядження від 10.01.2021 про виправлення описки) займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг з відведення місць на кладовищі для поховання померлих у межах смт. Володарка Київської області з часткою 100%.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини наведеного рішення визнано, що дії Підприємства, які полягають у стягненні зі споживачів плати за виділення місць на кладовищі смт. Володарка Київської області для поховання померлих (в тому числі для іногородніх громадян), становлять порушення, передбачене пунктом 2 статті 50 та частини 1 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з відведення місяць на кладовищі для поховання померлих (в тому числі для іногородніх громадян) у межах смт. Володарка, що призвело до ущемлення інтересів споживачів, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку.

За порушення, вказане в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, накладено на Підприємство штраф у розмірі 68 000,00 грн. (пункт 3 резолютивної частини оскаржуваного рішення).

Згідно з пунктом 4 резолютивної частини рішення визнано, що Підприємство за результатами діяльності у період з 27.02.2015 по 10.06.2020 займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг з поховання (складовими яких є послуга з копання могил) у межах смт. Володарка Київської області з часткою 100%.

Відповідно до пункту 5 резолютивної частини рішення закрито провадження у справі №885/22-р-02-06-15, яке стосується економічної необґрунтованої вартості послуг з поховання (складовими яких є послуги з копання могил).

В оскаржуваному рішенні Комітетом при встановленні монопольного (домінуючого) становища Підприємства на ринку надання послуг з поховання (складовими яких є послуга з копання могил), зокрема, визначено наступне.

Суб`єктом господарювання, який є об`єктом аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища, є Підприємство, що є спеціалізованим комунальним підприємством (ритуальною службою), створеним органом місцевого самоврядування.

Товар - послуги поховання (складовими яких є копання могил).

Товарними межами ринку є послуги з поховання (складовими яких є послуга з копання могил).

Споживачами зазначених послуг є фізичні та юридичні особи, що здійснюють замовлення поховання та перепоховання померлих на території кладовища у смт. Володарка.

Територіальними межами ринку послуг з поховання (складовими яких є послуги з копання могил) визначено територію смт. Володарка Київської області, на якій розташовано кладовище, що знаходиться на балансі Підприємства.

Часовими межами ринку послуг з поховання (складовими яких є послуга з копання могил) визначено період з 27.02.2015 (дата встановлення тарифів Підприємства на ритуальні послуги) по 10.06.2020 (дата останнього листа Підприємства до направлення подання з попередніми висновками у справі №885/22-р-02-06-15), тобто проміжок часу, протягом якого відповідна сукупність товарно-грошових відносин між продавцями (постачальниками, виробниками) і споживачами утворює ринок товару із сталою структурою.

Бар`єрами вступу на ринок надання послуг з поховання (складовими яких є послуга з копання могил) є необхідність укладення договору про надання ритуальних послуг ритуальною службою або з сільською, селищною, міською радою.

За інформацією Підприємства, останнім на протязі періоду з 01.04.2008 по 09.07.2021 не було укладено з іншими суб`єктами господарювання жодного договору про надання ритуальних послуг у смт. Володарка.

Таким чином, Комітет дійшов висновку, що Підприємство на протязі періоду з 27.02.2015 по 10.06.2020 (з урахуванням розпорядження від 10.01.2021 про виправлення описки) у межах смт. Володарка Київської області займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг з поховання (складовими яких є послуга з копання могил) з часткою 100%.

В оскаржуваному рішенні Комітетом при встановленні монопольного (домінуючого) становища Підприємства на ринку надання послуг з відведення місць на кладовищах для поховання померлого, зокрема, визначено наступне.

Суб`єктом господарювання, який є об`єктом аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища, є Підприємство, що є спеціалізованим комунальним підприємством (ритуальною службою), створеним органом місцевого самоврядування.

Товар - послуги з відведення місць на кладовищах для поховання померлих.

Товарними межами ринку є послуги з відведення місць на кладовищі смт. Володарка для поховання померлих.

Споживачами зазначених послуг є фізичні та юридичні особи, що здійснюють замовлення послуг з відведення місць на кладовищі смт. Володарка для поховання померлих.

Територіальними межами ринку послуг з поховання (складовими яких є послуги з поховання могил) визначено територію смт. Володарка Київської області, на якій розташовано кладовище, що знаходиться на балансі Підприємства.

Часовими межами ринку послуги з відведення місць на кладовищі смт. Володарка для поховання померлих визначено період з 27.02.2015 (дата встановлення тарифів Підприємства на ритуальні послуги) по 10.06.2020 (дата останнього листа Підприємства до направлення подання з попередніми висновками у справі №885/22-р-02-06-15), тобто проміжок часу, протягом якого відповідна сукупність товарно-грошових відносин між продавцями (постачальниками, виробниками) і споживачами утворює ринок товару із сталою структурою.

Бар`єри вступу на ринок: відповідно до ст. 8 Закону організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється, зокрема, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами.

Так, згідно з пунктом 1.2 рішення виконавчого комітету Володарської селищної ради від 15.04.2015 №41 "Про затвердження Положення про порядок функціонування та утримання кладовища смт. Володарка" функціонування та утримання кладовища смт. Володарка забезпечує Підприємство.

Таким чином, Відділенням зроблено висновок, що згідно з абзацом 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» КП «Володарка» у період з 27.02.2015 по 10.06.2020 (з урахуванням Розпорядження від 10.01.2021 про виправлення описки) займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг з відведення місця на кладовищі смт. Володарка для поховання померлого з часткою 100%.

Проаналізувавши обставини справи №885/22-р-02-06-15, дослідивши докази та заперечення Підприємства, Комітет дійшов до остаточних висновків про те, що дії Підприємства, які полягають у стягненні зі споживачів плати за виділення місць на кладовищі смт. Володарка Київської області для поховання померлих (в тому числі для іногородніх громадян), становлять порушення, передбачене пунктом 2 статті 50 та частиною 1 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з відведення місця на кладовищі для поховання померлих (в тому числі для іногородніх громадян) у межах смт. Володарка, що призвело до ущемлення інтересів споживачів, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку.

Під час прийняття рішення Комітет виходив з того, що крім ритуальних послуг, передбачених Необхідним мінімальним переліком, Підприємство надає послуги з відведення місця на кладовищі смт. Володарка для поховання померлих (в тому числі для іногородніх громадян).

Так, КП «Володарка» за період з 01.01.2016 по 10.06.2020 надало послуги з відведення місця у кількості - 164 рази та вартістю - 13 500,00 грн., з відведення місця для іногородніх громадян у кількості - 20 разів та вартістю 85 000,00 грн.

Разом з тим, відповідно до статті 4 Закону України "Про поховання та похоронну справу" діяльність у галузі поховання базується, зокрема, на принципі безоплатного виділення місця для поховання (їхніх останків) чи урн із прахом померлих на кладовищі (у колумбарії).

Також згідно з частиною 1 статті 25 Закону України "Про поховання та похоронну справу" та пунктом 2.4. Порядку за зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого відповідно до затвердженої документації.

Крім того, відповідно до пункту 5 Типового положення про ритуальну службу в Україні, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.09.2004 за №1110/9709 ритуальна служба на виконання покладених на неї завдань зобов`язана безоплатно виділяти місця для поховання померлого чи урни з прахом померлого на кладовищі.

Отже чинними законодавством не передбачено стягнення плати за відведення місць на кладовищах для поховання померлих.

При цьому, стягнення підприємством плати із споживачів за відведення місць на кладовищі призводить до того, що споживачі сплачувати кошти за виділення земельної ділянки для поховання, хоча відповідно до положень чинного законодавства України земельна ділянка під поховання виділяється безкоштовно.

Таким чином, наведені дії Підприємства призвели до ущемлення інтересів споживачів.

Разом з тим, у ході розгляду справи №885/22-р-02-06-15 Комітетом не виявлено обставин, які можуть бути доказами у справі, та відповідно, свідчити про наявність у діях Підприємства під час розроблення та подання на затвердження тарифів на послуги з поховання (складовими яких є послуга з копання могил) порушень, передбачених пунктом 2 статті 50 та частиною 1 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на відповідному ринку.

Звертаючись до суду з даним позовом Підприємство вказує, що не погоджується з рішенням Комітету від 22.07.2021 №60/60-р/к у справі №885/22-р-02-06-15, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Статтею 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Відповідно до пункту 2 статті 50 Закону (далі - Закон) порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 Закону зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається:

1) встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку;

2) застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об`єктивно виправданих на те причин;

3) обумовлення укладання угод прийняттям суб`єктом господарювання додаткових зобов`язань, які за своєю природою або згідно з торговими та іншими чесними звичаями у підприємницькій діяльності не стосуються предмета договору;

4) обмеження виробництва, ринків або технічного розвитку, що завдало чи може завдати шкоди іншим суб`єктам господарювання, покупцям, продавцям;

5) часткова або повна відмова від придбання або реалізації товару за відсутності альтернативних джерел реалізації чи придбання;

6) суттєве обмеження конкурентоспроможності інших суб`єктів господарювання на ринку без об`єктивно виправданих на те причин;

7) створення перешкод доступу на ринок (виходу з ринку) чи усунення з ринку продавців, покупців, інших суб`єктів господарювання.

Зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

За приписами частини 1 статті 12 Закону, суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо:

на цьому ринку у нього немає жодного конкурента;

не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Монопольним (домінуючим) вважається становище суб`єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції (частина 2 статті 12 Закону).

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що рішення прийнято Комітетом - 22.07.2021, позовна заява була передана позивачем до відділення поштового зв`язку - 22.09.2021, та надійшла до суду - 24.09.2021, тобто, позивачем оскаржено рішення в межах встановленого статтею 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" строку.

Як зазначалось вище, у рішенні Комітетом зазначено, що суб`єктом господарювання, який є об`єктом аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища, є Підприємство, що є спеціалізованим комунальним підприємством (ритуальною службою), створеним органом місцевого самоврядування. Товарними межами ринку є послуги з поховання (складовими яких є послуга з копання могил)/послуги з відведення місць на кладовищі смт. Володарка для поховання померлих; територіальними межами ринку послуг визначено територію смт. Володарка Київської області, на якій розташовано кладовище, що знаходиться на балансі Підприємства; часовими межами ринку визначено період з 27.02.2015 по 10.06.2020; бар`єрами вступу на ринок надання послуг з поховання (складовими яких є послуга з копання могил) є необхідність укладення договору про надання ритуальних послуг ритуальною службою або з сільською, селищною, міською радою; бар`єрами вступу на ринок послуги з відведення місць на кладовищі є: відповідно до статті 8 Закону організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється, зокрема, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами. Так, згідно з пунктом 1.2 рішення виконавчого комітету Володарської селищної ради від 15.04.2015 №41 "Про затвердження Положення про порядок функціонування та утримання кладовища смт Володарка" функціонування та утримання кладовища смт. Володарка забезпечує Підприємство.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками Комітету, що Підприємство на протязі періоду з 27.02.2015 по 10.06.2020 (з урахуванням розпорядження від 10.01.2021 про виправлення описки) у межах смт. Володарка Київської області займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг з поховання (складовими яких є послуга з копання могил) та послуг з відведення місця на кладовищі смт. Володарка для поховання померлого з часткою 100%.

Крім того, оскільки, у ході розгляду справи №885/22-р-02-06-15 Комітетом не виявлено обставин, які можуть бути доказами у справі, та відповідно, свідчити про наявність у діях Підприємства під час розроблення та подання на затвердження тарифів на послуги з поховання (складовими яких є послуга з копання могил) порушень, передбачених пунктом 2 статті 50 та частиною 1 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на відповідному ринку, Комітетом правомірно на підставі абзацу 6 статті 49 Закону України "Про захист економічної конкуренції" закрито провадження у справі №885/22-р-02-06-15 в частині, що стосується економічно необґрунтованої вартості послуг з поховання (складовими яких є послуги з копання могил).

Твердження позивача про те, що на ринку надання ритуальних послуг діють інші суб`єкти господарювання, які надають послуги з поховань та надання суміжних послуг, однак, Комітетом ця обставина належним чином не досліджувалася, а також про те, що дії або бездіяльність, які можуть містити ознаки порушень конкурентного законодавства Підприємство не здійснювало умисно, оскільки, відповідно до чинного законодавства виконавців послуг та вартість послуг з поховання встановлює саме Володарська селищна рада, спростовуються наступним.

Статтею 10 Закону України "Про поховання та похоронну службу" передбачено, що надання ритуальних послуг відповідно до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, передбаченого пунктом 2 частини 2 статті 8 цього Закону, здійснюється ритуальними службами або за договором суб`єктами господарювання інших форм власності. Вартість таких послуг встановлюється в порядку і в межах, встановлених законодавством, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради.

Згідно необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг встановлені наступні послуги, серед яких зокрема - оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання та копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили).

Відповідно до пункту 5 Типового положення про ритуальну службу в Україні ритуальна служба відповідно до покладених на неї завдань зобов`язана, зокрема, безоплатно виділяти місця для поховання померлого чи урни з прахом померлого на кладовищі (у колумбарії).

За приписами пункту 8.1 Типового положення про ритуальну службу в Україні суб`єкт господарювання, що виявив бажання працювати на ринку ритуальних послуг, має подати до територіальної ритуальної служби відповідну заяву щодо укладання договору про надання ритуальних послуг на ім`я її керівника та долучити до заяви (засвідчені у встановленому порядку копії) такі документи: копію довідки про включення до ЄДРПОУ для юридичної особи або довідки про присвоєння ідентифікаційного номера для фізичної особи; копію свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності; перелік послуг, що пропонуються для надання СГ; режим роботи та номер телефону. Протягом 14 робочих днів з дня отримання заяви територіальна ритуальна служба укладає з суб`єктом господарювання договір про надання послуг при наявності всього переліку документів, передбачених цим пунктом. Безпідставна відмова в укладанні договору не допускається, вона повинна бути аргументована.

Отже, бар`єром вступу на ринок надання послуг є укладення договору про надання ритуальних послуг з ритуальною службою або з сільською, селищною або міською радою.

Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Разом з тим, листами від 12.11.2019 №549 та від 06.07.2021 №116 Підприємство повідомило, що з лютого 2015 року по 06.07.2021 інші суб`єкти господарювання не звертались до позивача із заявами щодо укладення договорів про надання послуг.

Комітетом у спірному рішенні встановлено, що Підприємством на протязі періоду з лютого 2015 року по 06.07.2021 не було укладено з іншими суб`єктами жодного договору про надання ритуальних послуг у смт Володарка (відповідно до інформації з вищенаведених листів від 12.11.2019 №549 та від 06.07.2021 №116).

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Комітет дійшов до правомірного висновку, що Підприємство є єдиним суб`єктом господарювання, який у період з 27.02.2015 по 10.06.2020 здійснювало надання послуг з поховання (складовими яких є послуга з копання могил) у межах смт. Володарка Київської області.

При цьому, пунктом 5 Типового положення саме на ритуальну службу покладено обов`язок безоплатного виділення місця для поховання померлого чи урни з прахом померлого на кладовищі, однак, позивачем стягувалась плата за відведення місць на кладовищі для поховання померлих (в тому числі іногородніх громадян) в територіальних межах у смт. Володарка.

Зазначаючи про неправомірність рішення, Підприємство також стверджує, що дохід за 2020 рік від надання послуг ритуального характеру становить 303 360,00 грн., при цьому дані послуги є допоміжною діяльністю підприємства яка складає 1/8 частину всієї діяльності, а отже штраф потрібно було рахувати від обсягу діяльності по наданню послуг ритуального характеру.

Згідно з частиною 2 статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за порушення, передбачені пунктами 1, 2 та 4 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. У разі наявності незаконно одержаного прибутку, який перевищує десять відсотків зазначеного доходу (виручки), штраф накладається у розмірі, що не перевищує потрійного розміру незаконно одержаного прибутку. Розмір незаконно одержаного прибутку може бути обчислено оціночним шляхом.

Таким чином, штраф накладається у розмірі до 10% доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації всієї продукції (всіх товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Комітетом у пункті 129 рішення встановлено, що відповідно до податкової декларації з податку на прибуток Підприємства, сума доходу від будь-якої діяльності становить 19 236 795,00 грн.

У пункті 130 рішення Комітетом зазначено, що при визначенні розміру штрафу було враховано наступне:

- порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку підприємства виявлено вперше;

- порушення припинено.

Отже, Комітетом при визначенні розміру штрафу було взято до уваги обставину припинення підприємством порушення у вигляді стягнення сплати за відведення місця для поховання у межах смт. Володарка, з огляду на що суд першої інстанції правомірно та вмотивовано відхилив доводи позивача про необґрунтованість визначеного відповідачем розміру штрафу, з чим погоджується колегія суддів.

Твердження відповідача про порушення строків та порядку розгляду Комітетом справи №885/22-р-02-06-15 спростовуються колегію суддів з огляду на наступне.

Підприємство вказує, що розпорядження про початок розгляду справи №885/22-р-02-06-15 не отримувало, а також що позивач зазначав про порушення правил розгляду справи у відповіді на відзив, відповіді на заперечення та наголошував у судовому засіданні.

Так, судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням адміністративної колегії Комітету від 03.04.2015 №39/ПС-02-06 розпочато розгляд справи №885/22-р-02-06-15 за ознаками вчинення Підприємством порушень.

У ході проведення вказаного дослідження Комітетом було направлено до Підприємства вимоги про надання інформації від 09.06.2015 №02-06/1198, від 11.01.2017 №02-06/77, від 18.09.2019 №60-02/5334, від 01.11.2019 №60-02/6187 та від 26.05.2020 №60-02/2814.

Листами від 19.06.2015 №215, від 30.01.2017 №28, від 08.10.2019 №500, від 12.11.2019 №549, від 10.06.2020 №199 Підприємство надало інформацію відповідно до вищезазначених вимог.

Листом від 31.05.2021 №60-02/4196 було направлено копію подання з попередніми висновками у справі №885/22-р-02-06-15 на адресу Підприємства.

Листом від 14.06.2021 №101 Підприємство надало до Комітету заперечення щодо подання з попередніми висновками у вказаній справі.

Згідно з частиною 2 статті 37 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розпорядження про початок розгляду справи надсилається відповідачу протягом трьох робочих днів з дня його прийняття. У разі коли відповідача визначено після початку розгляду справи, йому протягом трьох робочих днів надсилається розпорядження про залучення до участі у справі як відповідача разом з розпорядженням про початок розгляду справи.

За приписами частини 1 статті 46 Закону України "Про захист економічної конкуренції" органи Антимонопольного комітету України мають право надавати рекомендації органам влади, органам місцевого самоврядування, органам адміністративно-господарського управління та контролю, суб`єктам господарювання, об`єднанням стосовно припинення дій, які містять ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, усунення причин виникнення цих порушень і умов, що їм сприяють, а у разі, якщо порушення припинено, - щодо вжиття заходів для усунення наслідків цих порушень. Рекомендації надаються у формі листа.

З огляду на наявне листування між сторонами Підприємство було обізнано про розгляд справи Комітетом. Крім того суд зазначає, що надання Комітетом рекомендацій є його правом а не обов`язком, відтак суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи позивача в цій частині, з чим погоджується колегія суддів.

Слід зазначити, що у матеріалах справи містяться копії супровідного листа від 07.04.2015 №02-06/733 про направлення копії розпорядження про початок та копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №730, що також спростовують доводи позивача про неотримання ним розпорядження про початок розгляду справи №885/22-р-02-06-15.

Відповідно до статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія, що при прийнятті рішення від 22.07.2021 №60/60-р/к у справі №885/22-р-02-06-15 Комітет діяв у межах своїх повноважень, у порядок та спосіб, встановлений законом; висновки, викладені у рішенні №60/60-р/к, відповідають фактичним обставинам справи та є обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що з огляду на недоведення позивачем наявності підстав, визначених статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції", позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи, на які посилався апелянт під час розгляду даної справи, не приймаються Північним апеляційним господарським судом до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову у справі №910/15683/21.

Згідно з частиною 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27.09.2001).

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2022 у справі №910/15683/21 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим судове рішення має бути залишеними без змін, а апеляційна скарга Підприємства - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги Підприємства на рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2022 у справі №910/15683/21, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 267-271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства Володарської селищної ради "Володарка" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2022 у справі №910/15683/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2022 у справі №910/15683/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Комунальним підприємством Володарської селищної ради "Володарка".

4. Матеріали справи №910/15683/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 26.09.2022

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді Б.О. Ткаченко

С.О. Алданова