ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2022м. ДніпроСправа № 904/2192/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Стойчан В.В.

та представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Шилов С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісний центр Оланво" (м. Дніпро)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон-Пласт" (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості за надані послуги у загальному розмірі 279 029 грн. 40 коп.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервісний центр Оланво" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон-Пласт" (далі - відповідач) заборгованість за надані послуги у загальному розмірі 279 029 грн. 40 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 224 400 грн. 00 коп. - основний борг;

- 47 842 грн. 08 коп. - інфляційні втрати;

- 6 787 грн. 32 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором надання послуг, укладеним у спрощений спосіб, в частині повної та своєчасної оплати наданих позивачем (виконавцем) 30.06.2021 та 22.07.2021 послуг, що були прийняті відповідачем (замовником) за Актом надання послуг № 1519 від 30.06.2021 на суму 43 000 грн. 00 коп. та Актом надання послуг № 1923 від 22.07.2021 на суму 205 400 грн. 00 коп., але оплачені відповідачем лише частково 07.09.2021 в сумі 24 00 грн. 00 коп., внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 248 400 грн. 00 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з липня 2021 року по червень 2022 року у сумі 47 842 грн. 08 коп., а також 3% річних за період прострочення з 24.07.2021 по 26.07.2022 у сумі 6 787 грн. 32 коп.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 02.08.2022 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 27806/22 від 25.08.2022), в якому він просить суд задовольнити позовні вимоги частково у розмірі 19 000 грн. 00 коп., в задоволення решти позовних вимог - відмовити, посилаючись на таке:

- відповідач визнає і не заперечує проти того факту, що відповідач передав позивачу власну будівельну техніку для виконання позивачем ремонтних робіт;

- відповідач визнає, що ним був підписаний Акт надання послуг № 1519 від 30.06.2021, що підтверджує факт надання позивачем відповідачу послуг з ремонту екскаватора JCB 2CX та загальну вартість вказаних послуг у розмірі 43 000 грн. 00 коп.;

- відповідач підтверджує, що ним була здійснена часткова оплата рахунку позивача №1335 від 14.06.2021 у розмірі 24 000 грн. 00 коп., а заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті послуг, зазначених в Акті надання послуг № 1519 від 30.06.2021, становить 19 000 грн. 00 коп.;

- відповідач дійсно передавав позивачу екскаватор САТ 318 для здійснення ремонтних робіт, але роботи з ремонту вказаного екскаватора позивач виконав неналежним чином. Екскаватор САТ 318 і на теперішній час знаходиться у позивача та перебуває у неробочому стані;

- щодо неналежного виконання ремонтних робіт працівники відповідача неодноразово повідомляли представників позивача, але замість належного виконання робіт позивач направив відповідачу підписаний зі сторони позивача Акт надання послуг № 1923 від 22.07.2021 та рахунок на оплату № 1787 від 22.07.2021 на суму 205 400 грн. 00 коп.;

- оскільки відповідач не погоджувався ні з вартістю ремонтних робіт, ні з якістю їх виконання (екскаватор не був відремонтований) та взагалі мав сумніви щодо обсягу та факту виконання ремонтних робіт позивачем, відповідач не підписав Акт надання послуг № 1923 від 22.07.2021 та просив позивача надати детальний опис робіт, які фактично були виконані з вказівкою вартості кожного виду робіт, але оскільки позивач не надав відповідачу детальну інформацію щодо обсягу та вартості виконаних робіт з ремонту екскаватора САТ 318, акт надання послуг № 1923 від 22.07.2021 так і не був підписаний відповідачем, а рахунок на оплату № 1787 від 22.07.2021 на суму 205 400 грн. 00 коп. залишився не оплаченим;

- відповідач зазначає, що додані позивачем до позовної заяви Сервісні звіти відповідачу не надавались, крім того, вони оформлені неналежним чином (суттєві данні щодо часу виконання робіт, дати початку та завершення робіт в Сервісних актах відсутні) та не є документами, що можуть братись до уваги судом у якості доказів будь чого;

- окрему і особливу увагу суду необхідно звернути на надану позивачем копію Акту надання послуг № 1923 від 22.07.2021. Відповідач стверджує, що він зі свого боку не підписував вказаний Акт. Крім того, на наданій позивачем копії, навіть не спеціаліст в галузі технічної експертизи документів, може побачити, що відтиски печатки на копії Акту надання послуг № 1923 від 22.07.2021 помітно відрізняються від відтиску оригінальної печатки відповідача, введеної в обіг Наказом директора відповідача (копія Наказу від 04.12.2017 про введення печатки відповідача в обіг) та навіть від тих, що стоять на копії Акту надання послуг № 1519 від 30.06.2021. Відтиски печатки на копії акту надання послуг № 1923 від 22.07.2021 мають помітні риски у вигляді букви "Т" перед та після цифр ідентифікаційного коду, але оригінальна печатка відповідача не має цих рисок. Цей факт дає підстави стверджувати, що Акт надання послуг № 1923 від 22.07.2021, копія якого додана позивачем до позовної заяви, є сфальсифікованим документом і не може розглядатись судом як доказ;

- відповідач вважає що факт фальсифікації Акту надання послуг № 1923 від 22.07.2021, копія якого додана позивачем до позовної заяви, є очевидним, але оскільки для з`ясування факту підписання акту надання послуг № 1923 від 22.07.2021 не директором відповідача та факту проставлення на Акті надання послуг № 1923 від 22.07.2021 неоригінальної печатки відповідача необхідні спеціальні знання у сфері іншій ніж право, відповідач долучив до відзиву на позовну заяву клопотання про витребування у позивача оригіналу Акту надання послуг № 1923 від 22.07.2021, а також клопотання про призначення почеркознавчої експертизи (щодо підпису) та клопотання про проведення технічної експертизи документу (щодо відтиску печатки);

- строк виконання зобов`язання відповідача по сплаті послуг позивача є таким, що не настав, оскільки позивач не звертався до відповідача із вимогою в порядку частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України;

- у зв`язку з тим, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували факт виконання позивачем послуг з ремонту ремонтних робіт екскаватора САТ 318, їх обсяг та вартість, відповідач вважає, що визначення вартості послуг позивача у розмірі 205 400 грн. 00 коп. є безпідставним, а вимоги позивача щодо їх стягнення не підлягають задоволенню;

- крім того, відповідач зазначає, що оскільки він не є боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання, у останнього немає обов`язку, передбаченого частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, 3% річних від простроченої суми.

Розглянувши заперечення відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, оцінивши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважав за необхідне відмовити у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, з огляду на таке.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи; у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті; при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги категорію та складність справи, обраний позивачем спосіб захисту, характер спірних правовідносин та предмет доказування, а також надані сторонами пояснення та докази, суд не вбачав підстав для розгляду справи в порядку загального позовного провадження. В той же час, з метою надання можливості сторонам скористатися процесуальними правами, визначеними статтями 42 та 46 Господарського процесуального кодексу України, та з метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме: рівності усіх учасників перед законом і судом та змагальності, суд вважав за доцільне здійснювати подальший розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 14.09.2022 було вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 23.09.2022.

Від позивача надійшло клопотання (вх. суду № 31747/22 від 23.09.2022), в якому він просив суд відкласти розгляд справи, посилаючись на те, що він не отримував від відповідача відзиву на позовну заяву, відповідно, правова позиція відповідача по справі позивачу невідома. Отже, позивач просив суд надати час відповідачу для надання відзиву на позовну заяву.

У судове засідання 23.09.2022 з`явився представник відповідача; представник позивача у вказане засідання не з`явився, при цьому, судом було відзначено, що позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Щодо клопотання позивача про відкладення розгляду справи суд зазначає таке.

Клопотання позивача про відкладення розгляду справи обґрунтоване тим, що він не отримував від відповідача відзиву на позовну заяву, відповідно, правова позиція відповідача по справі позивачу невідома. Отже, позивач просив суд надати час відповідачу для надання відзиву на позовну заяву.

У судовому засідання 23.09.2022 представник відповідача проти задоволення вказаного клопотання заперечував, посилаючись на те, що відповідачем завчасно - 25.08.2022 було направлено відзив на позовну заяву на адресу позивача, яка зазначена у позовній заяві, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанцією АТ "Укрпошта", накладною №788 та описом вкладення у цінний лист. Також представник відповідача наголосив на тому, що в ухвалі суду від 14.09.2022 також детально відображено зміст поданого відповідачем відзиву на позовну заяву.

З приводу вказаних обставин суд зазначає, що ухвалою суду від 14.09.2022 судове засідання було призначено на 23.09.2022. В цей же день, - 14.09.2022, вказана ухвала була направлена на електронну пошту позивача, яку він зазначив у позовній заяві (а.с.1), що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа (а.с.54), а також ухвала суду від 14.09.2022 була направлена в Електронний кабінет представника позивача - адвоката Захарчук Ксенії Олегівни та отримана ним 14.09.2022 о 16:44 год., що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа (а.с.55).

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до пункту 42 вказаного Положення засобами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в автоматичному режимі здійснюється перевірка наявності в особи зареєстрованого Електронного кабінету. У разі наявності в особи Електронного кабінету засобами ЄСІТС забезпечується надсилання до автоматизованої системи діловодства підтвердження доставлення до Електронного кабінету користувача документа у справі. В іншому випадку до автоматизованої системи діловодства надходить повідомлення про відсутність в особи зареєстрованого Електронного кабінету.

Відповідно до пункту 17 розділу ІІІ Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - Положення) особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

За змістом частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Як було вказано вище, у відповідності до вказаних положень, господарським судом було долучено до матеріалів справи Довідки про доставку електронного листа з ухвалою суду від 14.09.2022 позивачу та адвокату позивача (а.с.54-55).

При цьому, згідно з частиною 7 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Більше того, додатково позивачу та відповідачу 14.09.2022 об 11:35 було передано телефонограму про зміст ухвали суду від 14.09.2022 про день, час та місце призначеного на 23.09.2022 судового засідання, яку було отримано представниками позивача (адвокатом Захарчук К.О.) та відповідача (Шилов С.О.) (а.с.57).

Також, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, позивач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.09.2022 по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

При цьому, суд наголошує на тому, що в ухвалі суду від 14.09.2022 детально було описано зміст відзиву на позовну заяву відповідача (а.с.52-53), отже посилання позивача на його необізнаність зі змістом відзиву на позовну заяву відхиляється судом.

Так, згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалу господарського суду від 14.09.2022 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/106224871) надіслано судом 14.09.2022, зареєстровано в реєстрі 14.09.2022 та оприлюднено 15.09.2022; отже у позивача були всі дані, необхідні для пошуку та відстеження руху справи, а також поданими у ній заявами по суті справи, а також реальна можливість отримання такої інформації також із вказаного відкритого джерела (у Єдиному державному реєстрі судових рішень).

Враховуючи, що учасники судового провадження, безвідносно до отримання/неотримання поштової кореспонденції, в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, про що неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини, зокрема, у рішенні від 03.04.2008 по справі "Пономарьов проти України", рішенні від 26.04.2007 по справі "Олександр Шевченко проти України", рішенні від 14.10.2003 по справі "Трух проти України".

Суд не вбачав підстав для задоволення клопотання позивача про відкладення розгляду справи з огляду також на таке:

- як встановлено судом вище, позивач був належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання 23.09.2022;

- відповідно до частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки;

- у даному випадку причину неявки представника позивача у судове засідання 23.09.2022 у клопотанні про відкладення розгляду справи позивач взагалі суду не повідомив;

- відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 922/1200/18, від 04.06.2020 у справі № 914/6968/16.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи та вважає за можливе здійснити розгляд справи у даному судовому засіданні, оскільки сторонами у повному обсязі висловлені свої правові позиції та долучені всі необхідні докази; доказів протилежного суду не надано, таких відомостей суду не повідомлено.

В даному випадку підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

У судовому засідання 23.09.2022 представником відповідача було повідомлено суд про часткову зміну правової позиції відповідача у даній справі, а саме: відповідач вважає, що оскільки строк оплати послуг на суму 205 400 грн. 00 коп. (за Актом від 22.07.2021) є таким, що не настав, з`ясування обставин справжності підпису та печатки на Акті надання послуг №1923 від 22.07.2021 на суму 205 400 грн. 00 коп., з метою чого відповідачем були заявлені раніше клопотання про витребування у позивача оригіналу Акту надання послуг № 1923 від 22.07.2021, а також клопотання про призначення почеркознавчої експертизи (щодо підпису) та клопотання про проведення технічної експертизи документу (щодо відтиску печатки), є недоцільним та неактуальним на даний час, тому представник відповідача просив суд не розглядати вказані клопотання відповідача.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 23.09.2022 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача,

ВСТАНОВИВ:

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 1 та 2 статті 639 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною 2 статті 205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Стаття 181 Господарського кодексу України передбачає загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 зазначеної статті визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Суд виходить із того, що для надання документам доказової сили при розгляді справ в суді необхідні повні дані про конкретні господарські відносини, що виникли за конкретним правочином, укладеним між сторонами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бетон-Пласт" (далі - замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервісний центр Оланво" (далі - виконавець, позивач) було досягнуто домовленості щодо надання послуг з ремонту екскаваторів, що підтверджується наступним:

- позивачем було виставлено відповідачу рахунок № 1335 від 14.06.2021 на оплату вартості послуг ремонту JCB 2CX вартістю 43 000 грн. 00 коп.; у подальшому позивачем (виконавцем) та відповідачем (замовником) складно Акт надання послуг № 1519 від 30.06.2021, в якому сторони зафіксували факт надання послуг з ремонту JCB 2CX на суму 43 000 грн. 00 коп. (а.с.10,12);

- позивачем було виставлено відповідачу рахунок № 1787 від 22.07.2021 на оплату вартості послуг ремонту САТ 318 вартістю 205 400 грн. 00 коп.; у подальшому позивачем (виконавцем) та відповідачем (замовником) складно Акт надання послуг № 1923 від 22.07.2021, в якому сторони зафіксували факт надання послуг з ремонту САТ 318 на суму 205 400 грн. 00 коп. (а.с. 13, 15).

Як убачається з матеріалів справи, надані позивачем 30.06.2021 та 22.07.2021 послуги були оплачені лише частково, а саме: платіжним дорученням 308 від 07.09.2021 на суму 24 000 грн. 00 коп. були оплачені послуги з ремонту, надані 30.06.2021, що підтверджується призначенням платежу у вказаному платіжному доручені: "за ремонт JCB згідно з рахунком № 1335 від 14.06.2021" (а.с.17).

Отже, надані позивачем 30.06.2021 послуги з ремонту (Акт надання послуг № 1519 від 30.06.2021) були оплачені відповідачем частково - у сумі 24 000 грн. 00 коп., неоплачений залишок складає 19 000 грн. 00 коп.

Послуги надані за Актом надання послуг № 1923 від 22.07.2021 на суму 205 400 грн. 00 коп. не були оплачені відповідачем.

Причиною звернення позивача із даним позовом до суду є порушення відповідачем зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати наданих 30.06.2021 та 22.07.2022 послуг з ремонту екскаваторів, що були прийняті відповідачем (замовником) за Актом надання послуг № 1519 від 30.06.2021 на суму 43 000 грн. 00 коп. та Актом надання послуг № 1923 від 22.07.2021 на суму 205 400 грн. 00 коп., але оплачені відповідачем лише частково 07.09.2021 в сумі 24 00 грн. 00 коп., внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 248 400 грн. 00 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з липня 2021 року по червень 2022 року у сумі 47 842 грн. 08 коп., а також 3% річних за період прострочення з 24.07.2021 по 26.07.2022 у сумі 6 787 грн. 32 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 638 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 641 Цивільного кодексу України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно положень статті 642 Цивільного кодексу України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Проаналізувавши додані до позовної заяви документи, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з надання послуг, а тому, права і обов`язки сторін визначаються, у тому числі, нормами глави 63 Цивільного кодексу України.

Отже, з урахуванням вищенаведених обставин та норм права, суд відзначає, що між сторонами спору укладено договори про надання послуг у спрощений спосіб, що відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки правочин між сторонами може бути укладений в будь-який спосіб і сторони вільні у виборі форми правочину.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Так, між сторонами було досягнуто згоди щодо надання послуг з ремонту JCB 2CX вартістю 43 000 грн. 00 коп. та ремонту САТ 318 вартістю 205 400 грн. 00 коп.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно із частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

У даному випадку доказів досягнення згоди між сторонами щодо строку оплати наданих позивачем послуг, матеріали справи не містять, отже, у даному випадку слід застосовувати норми частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якою передбачено слідуюче: якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

При цьому, матеріали справи не місять доказів пред`явлення позивачем вимоги в порядку частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України щодо оплати наданих 30.06.2021 та 22.07.2021 послуг, отже строк їх оплати є таким, що не настав.

В той же час, суд відзначає, що відповідно до положень частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Так, у відзиві на позовну заяву відповідач визнав наявність основної заборгованості в сумі 19 000 грн. 00 коп., що утворилась за Актом надання послуг № 1519 від 30.06.2021 та просив суд задовольнити вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 19 000 грн. 00 коп.

У судовому засідання 23.09.2022 представник відповідача наполягав на тому, що строк оплати наданих 30.06.2021 та 22.07.2021 послуг є таким, що не настав, оскільки позивач не звертався до відповідача із вимогою в порядку частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, в той же час, часткова оплата, здійснена 07.09.2021, як і визнання позову в частині стягнення 19 000 грн. 00 коп. є доброю волею відповідача, оскільки він розуміє, що послуги з ремонту фактично надані, отже підлягають оплаті.

Також представник відповідача у судовому засіданні 23.09.2022 наполягав на тому, що Акт надання послуг № 1923 від 22.07.2021 є підробленим, послуги зазначені в ньому відповідачу не були надані, отже в цій частині позовні вимоги відповідачем не визнаються.

Враховуючи вищезазначене, а також факт визнання відповідачем основної заборгованості перед позивачем в сумі 19 000 грн. 00 коп., суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення основного боргу в сумі 19 000 грн. 00 коп. підлягають задоволенню; у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 205 400 грн. 00 коп. основного боргу суд відмовляє, оскільки наявність вказаної заборгованості позивачем не доведена (строк оплати за нею не настав).

Крім того, керуючись нормами статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з липня 2021 року по червень 2022 року у сумі 47 842 грн. 08 коп., а також 3% річних за період прострочення з 24.07.2021 по 26.07.2022 у сумі 6 787 грн. 32 коп.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, на підставі яких позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат на 3% річних у визначених позивачем періодах, суд не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на те, що, як було встановлено судом, строк оплати послуг, наданих 30.06.2021 та 22.07.2021, є таким, що не настав, отже прострочення відповідача у даному випадку відсутнє.

Отже, у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення інфляційних втрат у сумі 47 842 грн. 08 коп. та 3% річних у сумі 6 787 грн. 32 коп. суд відмовляє.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає частина витрат по сплаті судового збору в сумі 285 грн. 00 коп.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісний центр Оланво" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон-Пласт" про стягнення заборгованості за надані послуги у загальному розмірі 279 029 грн. 40 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон-Пласт" (49089, м. Дніпро, вулиця Новобудівельна, будинок 5А, кімната 3; ідентифікаційний код 034456933) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісний центр Оланво" (49038, м. Дніпро, вулиця Ярослава Мудрого, будинок 68; ідентифікаційний код 42901668) 19 000 грн. 00 коп. - основного боргу та 285 грн. 00 коп. частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 23.09.2022.

Суддя Ю.В. Фещенко