ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року Справа №918/26/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючий суддя Дужич С.П.,

суддя Коломис В.В.,

суддя Саврій В.А.

при секретарі судового засідання Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

позивач - Антонова Г.І. (ордер серії АА№1233623 від 07 вересня 2022р.);

відповідача - Тарасюта Н.В. (витяг ЄДР від 21 липня 2022р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області від 06 червня 2022 року, суддя Політика Н.А., м. Рівне, повний текст складено 16 червня 2022 року, у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіопласт"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення заборгованості в сумі 1 656 501,87 грн.

Судом роз`яснено представникам сторін права та обов`язки, передбачені ст. ст. 42, 46 ГПК України. Клопотання про відвід суддів не заявлялось.

ВСТАНОВИВ:

10 січня 2022 року, ТОВ "Сіопласт" звернулося до господарського суду з позовом до ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" про стягнення 1 656 501,87 грн. - заборгованості, з яких: 1 610 672,40 грн. - основного боргу, 33 824,12 грн. - інфляційних втрат та 12 005,35 грн. - 3% річних через неналежне виконання Договору №53-122-01-21-10861 від 11 червня 2021 року.

06 червня 2022 року, рішенням Господарського суду Рівненської області даний позов було частково задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 1 234 984,00 грн. - основного боргу, 33 824,11 грн. - інфляційних втрат, 12 005,35 грн. - 3% річних, а також 9 949,81 грн. - судового збору, та відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення 01 коп. - інфляційних втрат.

ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" ДП "НАЕК "Енергоатом", у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати в частині стягнення 33 824,11 грн. - інфляційних втрат і 12 005,35 грн - 3% річних та прийняти в цій частині рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, так як за умовами ч.2 ст. 625 ЦК України обов`язок сплати 3% річних та інфляційні втрати виникає після пред`явлення відповідної вимоги.

Проте, ТОВ "Сіопласт" належної та обґрунтованої вимоги про сплату 3% річних та інфляційних втрат за Договором №53-122-01-21-10861 від 11 червня 2021 року до ДП "НАЕК "Енергоатом" від імені якого діє ВП "Рівненська АЕС" не заявляло, а тому вважає, що у підприємства не виникло обов`язку по оплаті вказаних сум.

Позивач не скористався своїм правом відзиву на апеляційну скаргу, проте його відсутність, відповідно ст. 165 ГПК України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

29 липня і 19 вересня 2022 року, ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду за скаргою ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" було відкрито провадження та призначено її розгляд на 19 вересня 2022 року в режимі відеоконференції.

Представниця відповідача у судовому засіданні підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги. Представниця позивача проти аргументів апеляційної скарги заперечила, вважаючи, що оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого і представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

11 червня 2021 року, між ДП "НАЕК "Енергоатом", як замовником, в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" та ТОВ "Сіопласт", як постачальником, було укладено Договір поставки №53-122-01-21-10861, згідно умов якого постачальник зобов`язався поставити по 01 листопада 2021 року і передати у власність замовника продукцію - фарбу 44810000-1 в асортименті, відповідно до Специфікації 1 (Додаток №1 До Договору) на загальну суму 1 349 990,00 грн. та ПДВ - 269 998,00 грн., а замовник прийняти та оплатити отриману продукцію відповідно до Договору). (т.1 а.с.21-23)

Пунктом п.3.1. даного Договору, сторони погодили, що продукція поставляється постачальником окремими партіями (поетапно), на умовах DDP згідно Інкотермс-2010. Поставка кожної окремої партії здійснюється протягом 30 календарних днів з дати отримання постачальником письмової заявки від замовника. Кількість та асортимент кожної окремої партії продукції, яка повинна бути поставлена, визначається заявкою.

За п.6.1. Договору, оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником за умови реєстрації постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії". Початок перебігу строку починається з дня наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Відповідно до п.6.2. Договору, про дату оформлення ярлика на придатну продукцію замовник письмово повідомляє постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.

Пунктом п.9.1. цього Договору, сторони узгодили, що у випадку порушення строку поставки за письмовою заявкою, постачальник зобов`язується сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб, постачальник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

У випадку порушення постачальником взятих на себе зобов`язань по поставці продукції відносно якості або комплектності, постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 20% вартості неякісної (некомплектної) продукції.

14 червня 2021 року, відповідач направив позивачу заявку №10442/041 на поставку фарби в повному обсязі відповідно до Специфікації 1 та у строки визначені Договором. (т.1 а.с.38-39)

01 і 15 липня 2021 року, на виконання умов Договору поставки і здійсненої заявки №10442/041, позивач за видатковими накладними №302 на суму 651 543,60 грн. та №331 на суму 968 444,40 грн. поставив відповідачу продукцію на загальну суму 1 619 988,00 грн. (т.1 а.с.40, 53)

Ярлик на придатну продукцію по видатковій накладній від 01 липня 2021 року №302 оформлено 07 та 09 липня 2021 року, ярлик на придатну продукцію по видатковій накладній від 15 липня 2021 року №331 оформлено 23 липня 2021 року (т.1 а.с.48-52, 61-63).

30 серпня 2021 року, ТОВ "Сіопласт" направило до Відокремленого підрозділу лист №3008/01 про сплату 651 543,60 грн. - заборгованості за Договором поставки. (т.1 а.с.65-66)

10 січня 2022 року, ТОВ "Сіопласт" звернулося до господарського суду з позовом до ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" про стягнення 1 656 501,87 грн. - заборгованості, з яких: 1 610 672,40 грн. - основного боргу, 33 824,12 грн. - інфляційних втрат та 12 005,35 грн. - 3% річних через неналежне виконання Договору №53-122-01-21-10861 від 11 червня 2021 року. (т.1 а.с.1-8)

04 травня 2022 року, відповідач надав суду платіжні доручення: - №4594 від 11 квітня 2022 року на 22 536,00 грн., - №5727 від 27 квітня 2022 року на 7 776,00 грн., - №5728 від 27 квітня 2022 року на 44 479,20 грн., - №5729 від 27 квітня 2022 року на 12 380,40 грн., - №5730 від 27 квітня 2022 року на 16 972,80 грн., - №5731 від 27 квітня 2022 року на 11 469,60 грн., - №5732 від 27 квітня 2022 року на 18 523,20 грн., - №5733 від 27 квітня 2022 року на 17 763,60 грн., - №5734 від 27 квітня 2022 року на суму 6 205,20 грн., - №5861 від 28 квітня 2022 року на суму 50 000,00 грн., 208 106,00 грн. та просив закрити провадження у справі в частині стягнення заборгованості в сумі 208 106,00 грн., у зв`язку із відсутністю предмета спору. (т.2 а.с.39-43)

03 червня 2022 року, відповідач надав суду платіжні доручення: №5973 від 04 травня 2022 року на 14 080,80 грн., №5974 від 04 травня 2022 року на 51 342,00 грн., №6306 від 09 травня 2022 року на 102 159,60 грн., а всього на загальну суму 167 582,40 грн. та просив закрити провадження у справі в частині стягнення заборгованості в сумі в сумі 167 582,40 грн. у зв`язку з відсутністю предмета спору. (т.2 а.с.68-71)

06 червня 2022 року, ухвалами суду провадження у даній справі в частині стягнення основного боргу в сумі 208 106,00 грн. і 167 582,40 грн. було закрито. (т.2 а.с.79-85)

06 червня 2022 року, у судовому засіданні представник відповідача визнав основну заборгованість перед позивачем у розмірі 1 234 984,00 грн.

06 червня 2022 року, рішенням Господарського суду Рівненської області було даний позов було частково задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 1 234 984,00 грн. - основного боргу, 33 824,11 грн. - інфляційних втрат, 12 005,35 грн. - 3% річних, а також 9 949,81 грн. - судового збору, та відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення 01 коп. - інфляційних втрат. (т.2 а.с.91-102)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено з матеріалів справи, 11 червня 2021 року, між ДП "НАЕК "Енергоатом", як замовником, в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" та ТОВ "Сіопласт", як постачальником, було укладено Договір поставки №53-122-01-21-10861, згідно умов якого постачальник зобов`язався поставити по 01 листопада 2021 року і передати у власність замовника продукцію - фарбу 44810000-1 в асортименті, відповідно до Специфікації 1 (Додаток №1 До Договору) на загальну суму 1 349 990,00 грн. та ПДВ - 269 998,00 грн., а замовник прийняти та оплатити отриману продукцію відповідно до Договору).

У п.6.1. Договору визначено, що оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється Замовником за умови реєстрації Постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії". Початок перебігу строку починається з дня наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

З видаткових накладних №302 від 01 липня 2021 року та №331 від 15 липня 2021 року, вбачається, що поставка товару загальною вартістю 1 619 988,00 грн. відбулась 01 та 15 липня 2021 року, а ярлики на придатну продукцію по цим накладним оформлені 7-9 і 23 липня 2021 року, відповідно.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тому, за п.6.1. Договору, у відповідача обов`язок по оплаті за поставлену продукцію за накладною №302 на суму 651 543,60 грн. виник з 10 липня по 23 серпня 2021 року; а за накладною №331 на суму 968 444,40 грн. - з 24 липня по 06 вересня 2021 року.

Відповідач прийняв поставлену позивачем продукцію, проте свої зобов`язання по Договору в частині її оплати виконав неналежним чином та провів часткову оплату на суму 9 315,60 грн. (платіжними дорученнями: - №8849 від 26 серпня 2021 року на суму 1 629,60 грн., - №8851 від 26 серпня 2021 року на суму 1 050,00 грн., - №8852 від 26 серпня 2021 року на суму 1 344,00 грн., - №10235 від 23 вересня 2021 року на суму 5 292,00 грн.), чим допустив заборгованість перед позивачем по договору на суму 1 610 672,40 (1 619 988,00 - 9 315,60) грн.

Після звернення позивача до суду відповідач частково сплатив борг на суму 375 688,40 грн. (платіжні доручення: - №4594 від 11 квітня 2022 року, - №5727 від 27 квітня 2022 року, - №5728 від 27 квітня 2022 року, - №5729 від 27 квітня 2022 року, - №5730 від 27 квітня 2022 року, - №5731 від 27 квітня 2022 року, - №5732 від 27 квітня 2022 року, - №5733 від 27 квітня 2022 року, - №5734 від 27 квітня 2022 року, - №5861 від 28 квітня 2022 року, - №5973 від 04 травня 2022 року, - №5974 від 04 травня 2022 року, - №6306 від 09 травня 2022 року), чим допустив заборгованість перед позивачем по договору на суму 1 234 984,00 (1 619 988,00 - 9 315,60 - 375 688,40) грн.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині щодо стягнення 1 234 984,00 (1 619 988,00 - 9 315, 60 - 375 688,40) грн. основної заборгованості є підставними і підлягають задоволенню.

Крім сплати основного боргу, господарським судом першої інстанції було стягнуто з відповідача на користь позивача 12 005,35 грн. - 3% річних за період з 24 серпня по 01 грудня 2021 року та 33 824,11 грн. - інфляційних втрат за період вересень-жовтень 2021 року через несвоєчасне виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання по Договору.

В своїй апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення в частині стягнення 33 824,11 грн. - інфляційних втрат та 12 005,35 грн. - 3% річних, оскільки позивач не звертався до нього з такою вимогою.

З цього приводу, колегія суддів зазначає, що згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, прострочивши оплату поставленого товару, відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а тому позивач не обмежений у праві звернутися до суду про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які виникли в результаті прострочення відповідачем грошового зобов`язання, незалежно від того, чи вимагав він такої оплати до звернення до суду.

Здійснивши перерахунок нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат (т.1 а.с.9-10), апеляційний господарський суд погоджується з місцевим господарським судом про законність та обґрунтованість вимог позову в частині стягнення з відповідача 12 005,35 грн. - 3% річних за період з 24 серпня по 01 грудня 2021 року та 33 824,11 грн. - інфляційних втрат за період вересень-жовтень 2021 року через несвоєчасне виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання по Договору, а в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 01 коп. - слід відмовити.

Європейський суд з прав людини у справах "Серявін та інші проти України" і "Трофимчук проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (довід). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Тому, інші заперечення, викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 236 ГПК України із всебічним, повним та об`єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 129, 282 ГПК України, у зв`язку з відмовою в їх задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269-276, 281-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" - залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 06 червня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №918/26/22 повернути господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений 26 вересня 2022 року.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Саврій В.А.