РІШЕННЯ

07 вересня 2022 року м. ТернопільСправа № 921/198/22

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В.

при секретарі судового засідання Качунь І.Є.

розглянув справу

за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області

до відповідача ТОВ "БМБУД"

про стягнення 27 146,22 грн штрафних санкцій та пені.

за участі представників сторін:

позивача: Комарніцька А.С., довіреність №19/09 від 06.06.2022;

відповідача: Яворський А.В., адвокат.

Суть справи:

До Господарського суду Тернопільської області поступила позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до ТОВ "БМБУД" про стягнення 27 146,22 грн штрафних санкцій та пені.

Судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог, підтриманих повноважним представником у судовому засіданні, позивач посилається на неналежне виконання його контрагентом взятих на себе згідно умов договору №156 від 25.05.2021 зобов`язань в частині повного та вчасного виконання робіт, зважаючи на що відповідачу нараховані пеня та штраф, сума яких заявлена до стягнення у судовому порядку.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у клопотанні №б/н (вх. №4784) від 26.07.2022. Вважає, що розрахунок штрафних санкцій слід здійснювати за окремі види робіт, оскільки кількість днів прострочення виконання робіт не є однаковою.

Технічна фіксація судового процесу здійснювалась за правилами ст.222 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представника позивача, судом встановлено наступне.

Між Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БМБУД" (Підрядник) 25 травня 2021 року було укладено Договір №156, відповідно до п.1.1 якого Підрядник зобов`язувався виконати на свій ризик власними силами і способами всі роботи по об`єкту за адресою: м. Борщів, вул. С.Бандери, 19а (код ДК 021:2015-45450000-6 Інші завершальні будівельні роботи (Капітальний ремонт частини приміщення адмінбудинку), здати об`єкт Замовнику в строк, обумовлений даним договором, ліквідувати недоробки і дефекти, що виникли з його вини.

Обсяг, вартість та характер робіт, передбачених у п.1.1. цього договору визначаються кошторисом та ціною, що є складовою частиною загальної вартості об`єкту відповідно до ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 (п.1.5 договору).

За викладеними у п.3.1 даного правочину домовленостями , ціна договору складає: 134389,20 грн, в тому числі ПДВ:22 398, 20 грн. Ціна є твердою і розрахована згідно з нормативними документами, ДСТУ Б.Д. 1.1-1:2013 на підставі нормативної потреби в трудових і матеріально-технічних ресурсах, необхідних для виконання робіт на об`єкті замовлення, і поточних цін на них.

Пунктом 5.1 спірного договору сторони погодили термін виконання робіт за договором, а саме до 31 липня 2021 року, а у пункті 5.4 домовилися , що договір вважається виконаним після завершення виконання всіх робіт та здійснення всіх взаєморозрахунків.

В силу підпунктів 6.2.2, 6.2.3 та 6.4.1 Замовник зобов`язався прийняти роботу, виконану Підрядником відповідно до умов цього договору, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них Підрядникові та проводити оплату у строк, встановлений цим договором, а Підрядник у свою чергу зобов`язався виконати передбачені договором та проектно-кошторисною документацією роботи у строки, встановлені цим договором.

Термін дії договору з моменту підписання до 31.12.2021 (п.10.1).

В подальшому, 17.08.2021 між сторонами була підписана додаткова угода №1 до договору №156 від 25.05.2021, згідно якої п.4.1. правочину викладено у наступній редакції: Замовник здійснює оплату Підряднику за повністю виконані роботи на підставі акту приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), довідки про вартість виконаних будівельних робіт /та витрати/ (форма КБ-3) протягом 15 робочих днів з моменту підписання акту приймання виконаних будівельних робіт на підставі цього договору.

Позивач стверджує, що відповідач у повному обсязі виконав необхідні роботи не у строк, який погодили учасники договірних відносин, а лише 10.12.2021, за результатами чого 06.09.2021 та 10.12.2021 між Замовником та Підрядником були підписані Акти виконаних будівельних робіт.

З метою мирного врегулювання спору, позивач неодноразово направляв на адресу відповідача претензії з вимогою сплатити штрафні санкції за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань (№1900-0803-8/24822 від 26.08.2021, №1900-0803-8/27845 від 17.09.2021, №1900-0803-8/31943 від 27.10.2021, №1900-0903-8/705 від 10.01.2022).

У відповідях на претензії Товариство зазначало, що зобов`язується сплатити грошові кошти в сумі 5176,67 грн у разі досягнення згоди із Головним управлінням (№20/10/21-02 від 20.10.2021, №24/11/21-02 від 24.11.2021, №09/02/22-02 від 09.02.2022).

Разом з тим, за процедурою досудового врегулювання контрагенти спір не вирішили.

Наведена обставина слугувала підставою для звернення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до суду з відповідним позовом.

Дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних міркувань.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами правочину, суд дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

У ч. 1ст. 854 Цивільного кодексу України законодавець обумовив, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Предметом судового розгляду у цій справі є вимога позивача про стягнення штрафу та пені.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Незважаючи на наведені законодавчі приписи, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав. Адже, в порушення досягнутих контрагентами домовленостей, в повному обсязі роботи виконані відповідачем поза межами строків, що обумовлені у договорі.

Так, у п.5.1 спірного правочину встановлений термін виконання робіт до 31.07.2021. Натомість, акти виконаних робіт підписані сторонами лише 06.09.2021 та 10.12.2021.

З даного приводу Верховний Суд у постанові від 04.10.2021 року по справі № 904/2739/20 зазначив, що підписання акту приймання - передачі без зауважень та заперечень свідчить лише про відсутність заперечень позивача щодо якості та кількості виконаних робіт, а не про своєчасність їх виконання та про відсутність претензій з боку позивача щодо строків виконання цих робіт.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі статтею 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (презумпція вини).

Аналіз положень статті 614 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, Цивільний кодекс України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання. Така правова позиція щодо застосування статті 614 Цивільного кодексу України висловлена Верховним Судом України у постанові від 13.02.2013 у справі №6-170цс12, та Верховним Судом у постановах від 14.09.2021 у справі №910/7256/20, від 19.08.2021 у справі №910/11889/20.

У матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили відсутність вини відповідача у порушенні строків виконання зобов`язань за договором №156.

У пункті 7.2. спірного правочину сторони передбачили, що за порушення строків виконання робіт Підрядник сплачує Замовнику пеню в розмірі 0,1% ціни договору за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково штраф у розмірі 7% цієї суми.

В розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Однак існування перелічених обставин у спірних правовідносинах судом не встановлено, а відповідачем не доведено.

Як наслідок, суд констатує, що відповідач своїх договірних зобов`язань в повному обсязі не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

У даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області є суб`єктом господарювання, що фінансується за рахунок Державного бюджету України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу та можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань надано сторонам частинами другою та четвертою статті 231 ГК України. В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, а також приписами статті 546 ЦК України та статті 231 ГК України. Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верхового Суду від 01.06.2021 у справі №910/12876/19.

Відповідач стверджує, що ним виконано будівельні роботи, передбачені договором та проектно-кошторисною документацією в повному обсязі, що підтверджується Актами приймання виконаних будівельних робіт за вересень від 06.09.2021 та за грудень від 10.12.2021. А тому, враховуючи те, що відповідно до п.5.1 договору, термін виконання робіт до 31.07.2021, а Акти складені 06.09.2021 та 10.12.2021, кількість днів прострочення виконання зобов`язання у першому випадку складає 36 календарних днів, а в другому випадку 132 календарних дні.

Разом з тим, на переконання суду, нарахування пені окремо за етапами запланованих робіт, визначених у додатках до договору, є помилковим. Адже за змістом пунктів 3.1, 5.4 та 7.2 договору, які узгоджені обома контрагентами, останні домовилися, що за порушення строків виконання робіт пеня обраховується за кожен день прострочення, від ціни договору, а не суми невиконаного зобов`язання.

Визначаючи пеню, передбачену за прострочення строку виконання робіт, позивач вказав про порушення строків надання послуг окремо за весь період прострочення виконання будівельних робіт на суму, яка визначена договором, а саме з 31.07.2021 по 10.12.2021.

Суд звертає також увагу, що Верховний Суд постанові від 06.04.2021 у справі №910/821/20 зазначив, що стаття 230 ГК України не пов`язує застосування певного виду санкцій з видом зобов`язання (грошовим, негрошовим), а визначає підставою їх застосування виключно обставини порушення особою правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Верховний Суд у вказаній постанові дійшов висновку, що за порушення господарського зобов`язання Господарським кодексом України не вимагається, щоб зобов`язання було грошовим, оскільки пеня застосовується в разі прострочення виконання майнових зобов`язань загалом.

У спірних правовідносинах відповідач вважається таким, що прострочив виконання взятих на себе зобов`язань за договором з 31.07.2021.

Суд зазначає, що позивачем неправильно встановлений кінець перебігу прострочення виконання робіт за договором, зокрема пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення виконання зобов`язання, а день фактичного виконання договору не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені. Натомість, позивач врахував в період прострочення зобов`язання день його виконання - прийняття робіт за Актом приймання виконаних будівельних робіт від 10.12.2021. Однак, зазначена невідповідність у розрахунку не вплинула на правильність визначення розміру позовних вимог у справі.

Щодо позову в частині штрафу відповідач стверджує, що виходячи зі змісту п.7.2. договору №156 у словосполученні при нарахування штрафу "цієї суми" мається на увазі розмір пені, а не сума боргу, від якої слід нараховувати штраф у розмірі 7%. Тобто, 7% потрібно розраховувати від суми нарахованої пені.

Однак, суд не погоджується з таким твердження Товариства. Адже за приписами статті 549 ЦК України пеня та штраф є видами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України видами штрафних санкцій. Штраф це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання, а не від суми пені.

В даному випадку формулювання "нарахування штрафу у розмірі 7% розміру пені" некоректне, тому суд, розглядаючи зазначені в договорі штрафні санкції, виходить із суті зазначеної санкції. Тобто, виходячи зі змісту п.7.2. спірного договору, за порушення строків виконання робіт понад 30 днів Підрядник сплачує Замовнику додатково штраф у розмірі 7% від ціни договору.

Таким чином, за перерахунком суду пеня за період з 31.07.2021 по 09.12.2021 становить 17 739,37 грн. Штраф нарахований позивачем відповідно до умов договору складає 9407,25 грн. Оскільки вимога позивача щодо стягнення з відповідача пені та штрафу ґрунтується на законі, а відповідач є таким що прострочив виконання договірного зобов`язання то і пред`явлені позовні вимоги у даній справі є обґрунтованими, правомірними та підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому слід зазначити, що інші, долучені до матеріалів справи докази, доводи та заперечення учасників цього спору були ретельно досліджені судом, однак наведених вище висновків вони не спростовують. В свою чергу, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України". Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Клопотання про зменшення розміру пені чи штрафу відповідач до суду не подавав, на існування обставин для такого зменшення не посилався. Відповідач не надано жодного доказу на підтвердження наявності виняткових підстав для зменшення належного до стягнення розміру неустойки.

Ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 3, 7, 13, 46, 73, 74, 76-80, 86, 91, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБУД" (вул. Текстильна, 30, м. Тернопіль, 46400, ) на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ) 17 739 (сімнадцять тисяч сімсот тридцять дев`ять) грн. 37 коп. пені, 9 407 (дев`ять тисяч чотириста сім) грн. 25 коп. штрафу та 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне рішення складено 15.09.2022.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному б-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя О.В. Руденко