ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2022 р. Справа №910/16997/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Ткаченка Б.О.

секретар судового засідання: Гибало В.О.

учасники судового процесу:

від прокуратури: Галась О.М.

від позивача: Смаляна А.В.

від відповідача: Лукомський П.В., Шутий Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

заступника керівника Київської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду міста Києва

від 19.05.2022 (повний текст складено - 01.06.2022)

у справі №910/16997/21 (суддя - Полякова К.В.)

за позовом заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури

в інтересах держави в особі Вишневої міської ради Бучанського

району Київської області

до Закритого акціонерного товариства "Українська будівельна

компанія"

про стягнення 3 080 264,15 грн.

В С Т А Н О В И В:

Заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишневої міської ради Бучанського району Київської області звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Закритого акціонерного товариства "Українська будівельна компанія" (далі - ЗАТ "Українська будівельна компанія") заборгованості у розмірі 3 080 264,15 грн., з яких: 2 292 633,00 грн. - основний борг, 205 583,23 грн. - пеня, 181 086,60 грн. - три проценти річних, 400 961,32 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина від 01.09.2017 №77, в частині сплати щомісячних платежів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.05.2022 у справі №910/16997/21 позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 190 052,75 грн. основного боргу, 35 204,37 грн. інфляційних втрат, а також 14 995,94 грн. трьох процентів річних.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь Київської обласної прокуратури 3 603,80 грн. витрат зі сплати судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що оскільки Прокурор звернувся з даним позовом до суду 12.10.2021, то строк позовної давності не сплив щодо платежу в розмірі 191 052,75 грн., який підлягав сплаті до 31.10.2018 року. В іншій частині по щомісячним платежам з 30.11.2017 по 30.09.2018 строк позовної давності сплив, у зв`язку з чим, у задоволенні позовних вимог про стягнення пайового внеску в сумі 2 101 580,25 грн. відмовлено. Також, суд дійшов висновку лише про можливість нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат лише на платіж в розмірі 191 052,75 грн., який підлягав сплаті до 31.10.2018 року.

Не погоджуючись з прийнятим судом рішенням заступник керівника Київської обласної прокуратури звернувся з апеляційної скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2022 у справі №910/16997/21 в частині відмови у задоволенні позову заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишневої міської ради Бучанського району Київської області до ЗАТ "Українська будівельна компанія" про стягнення заборгованості в розмірі 3 080 264,15 грн. та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача наведену суму.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірне судове рішення в частині відмови у задоволенні позову ухвалено судом без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) є підставою для його скасування.

Так, в апеляційній скарзі скаржник вказує на те, що висновки суду першої інстанції про те, що право позивача є порушеним з моменту недотримання ЗАТ "Українська будівельна компанія" строку оплати кожного окремого платежу за встановленим договором графіком, а початок перебігу позовної давності за кожний окремий платіж починається з моменту порушення строку його погашення є необґрунтованим.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2022 апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Ткаченка Б.О., Алданової С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2022 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2022 у справі №910/16997/21 до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/16997/21.

06.07.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/16997/21 з Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/16997/21 за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2022 та призначено розгляд апеляційної скарги на 16.08.2021.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Відповідач у порядку статті 263 ГПК України скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2022, в якому просить скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Зокрема, відповідач у своєму відзиві зазначає, що оскільки спір виник в межах договірних правовідносин сторін; договором між сторонами не визначений строк дії договору або строк виконання зобов`язання в повному обсязі, проте чітко погоджені строки виконання окремих зобов`язань зі сплати частин пайового внеску; від закінчення строків сплати більшості таких частин минуло більше ніж три роки (загальний строк позовної давності) та позивачем при поданні позову, а також розгляді справи в суді першої інстанції не ставилося питання про визнання поважними причин пропуску такого строку; Господарський суд міста Києва при винесенні рішення у даній справі належним чином всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи та прийняв його з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення його в силі відповідно до статті 276 ГПК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2022 розгляд справи відкладено на 30.08.2022.

16.08.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення позивача, в яких останній підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її в повному обсязі.

У судове засідання 19.07.2022 з`явилися учасники справи, які надали пояснення по суті спору.

Так, прокурор та представник позивача підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позову та винести інше, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В свою чергу представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Згідно зі статтею 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У судовому засіданні 30.08.2022 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 31.08.2017 виконавчим комітетом Крюківщинської сільської ради прийнято рішення №5/27 "Про укладення договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина", за яким вирішено залучити ЗАТ "Українська будівельна компанія" до пайової участі шляхом укладення договору; визначити за будівництво житлового комплексу пайову участь у розмірі 2 292 633,00 грн. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплатити ЗАТ "Українська будівельна компанія" рівними частинами щомісяця до 31.10.2018.

01.09.2017 між Крюківщинською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області та ЗАТ "Українська будівельна компанія", що виконує функції замовника будівництва "Будівництво житлового комплексу на вул. Балукова, 1 в с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області" (1-а черга будівництва) за адресою 08136, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківіцина, вул. Балукова,1, та діє від імені замовника будівництва Товариства з обмеженою відповідальністю "СТБУД" та інших учасників згідно з договором №30-04/2015 про спільну діяльність від 30.04.2015, укладено договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина від 01.09.2017 №77.

Згідно з пунктом 1 договору замовник зобов`язується взяти пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщини за будівництво житлового комплексу загальною площею 12736,85 кв.м, що знаходиться по вул. Баликова, 1, с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області та перерахувати до спеціального цільового фонду села Крюківщина на спеціальний рахунок сільського бюджету, відкритий в Державній казначейській службі України в Києво-Святошинському районі (рахунок №0369, ОКПО 38010937, МФО 821018, ККД 24170000, банк одержувача ГУДКСУ в Київській області), грошові кошти на пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщини у розмірі, що дорівнює 2 292 633,00 грн. Розрахунок величини пайової участі (внеску) є невід`ємною частиною даного договору (додаток №1).

За умовами пункту 2.1 договору замовник зобов`язується перерахувати (частинами за календарним планом) кошти, зазначені у розділі І цього договору рівними частинами щомісячно після підписання даного договору, на рахунок цільового фонду села Крюківщина з призначенням платежу: «надходження коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту». Графік оплати коштів пайової участі (внеску) є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до пункту 5.1 договору останній набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання своїх зобов`язань за даним договором.

У додатку №1 до договору наведено розрахунок величини пайової участі (внеску) ЗАТ "Українська будівельна компанія" у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури по об`єкту будівництва, за яким пайова участь становить 2 292 633 грн.

Згідно з графіком оплати коштів пайової участі (внеску) ЗАТ "Українська будівельна компанія" (додаток №2 до договору) сторони відповідно до умов договору домовилися про те, що оплату за договором буде здійснено окремими частинами у такому розмірі у такі строки: щомісячно по 8,3% від загального розміру пайової участі у сумі 191 052,75 грн.: до 30.11.2017, 31.12.2017, 31.01.2018, 28.02.2018, 31.03.2018, 30.04.2018, 31.05.2018, 30.06.2018, 31.07.2018, 31.08.2018, 30.09.2018, 31.10.2018.

Слід зазначити, що відповідно до рішення II сесії Вишневої міської ради VIII скликання від 04.12.2020 №1-01/ІІ8-19 розпочато реорганізацію Крюківщинської сільської ради та її виконавчого комітету шляхом приєднання до Вишневої міської ради та її виконавчого комітету.

Рішенням V сесії Вишневої міської ради VIII скликання від 08.04.2021 №1-01/V8-4 затверджено передавальний акт Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

У зв`язку з цим, Вишневою міською радою направлено відповідачу листи-претензії від 09.03.2021 №3/02-685, від 17.05.2021 №3/02-1494, від 23.06.2021 №3/02-1946 щодо виконання умов договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина від 01.09.2017 №77 та перерахування коштів пайової участі на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина до місцевого бюджету ради.

Проте, дані претензії залишені ЗАТ "Українська будівельна компанія" без відповіді, грошові кошти залишилися не сплаченими.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач всупереч умовам спірного договору не здійснив жодного щомісячного платежу.

За приписами статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), які кореспондуються з приписами статті 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 2, 3, 5 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (у редакції, чинній станом на дату укладення договору від 01.09.2017 №77) встановлено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Відповідно до пункту 4 частини 9 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (у редакції, чинній станом на дату укладення договору від 01.09.2017 №77) кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалося вище, за умовами договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина від 01.09.2017 №77 саме на відповідача покладений обов`язок зі сплати пайового внеску, що відображено також у додатку №1 до договору «Розрахунок величини пайової участі (внеску) ЗАТ "Українська будівельна компанія" у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури по об`єкту будівництва» та додатку №2 «Графік оплати коштів пайової участі (внеску) ЗАТ "Українська будівельна компанія".

Водночас, пунктом 2.1 договору встановлено, що перерахування грошових коштів пайової участі здійснюється рівними частинами щомісячно (частинами за календарним планом).

У додатку №2 до договору від 01.09.2017 №77 наведено графік оплати ЗАТ "Українська будівельна компанія" коштів пайової участі (внеску), а саме: окремими частинами щомісячно до 30.11.2017, 31.12.2017, 31.01.2018, 28.02.2018, 31.03.2018, 30.04.2018, 31.05.2018, 30.06.2018, 31.07.2018, 31.08.2018, 30.09.2018, 31.10.2018 по 8,3% від загального розміру пайової участі, тобто у сумі по 191 052,75 грн.

Можливість закріплення сторонами в договорі сплати коштів пайової участі частинами за графіком прямо передбачена чинною на час укладення договору від 01.09.2017 №77 редакцією пункту 4 частини 9 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності щодо стягнення платежів за період з 30.11.2017 по 30.09.2018 та нарахованих на них компенсаційних виплат.

За приписами статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушено, так і в разі пред`явлення позову в інтересах зазначеної особи іншою уповноваженою на це особою відлік позовної давності обчислюється однаково - з моменту, коли особа довідалася або мала об`єктиву можливість довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки вимоги прокурора є похідними від вимог органів державної влади, права та інтереси яких він захищає, то і перебіг строку позовної давності розпочинається з моменту, коли про порушення прав та інтересів держави дізнався саме відповідний орган державної влади, а не прокурор.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.04.2017 у справі №405/4999/15-ц та Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №367/6105/16-ц.

Згідно з частиною 3 статті 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Оскільки сторонами погоджено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок сплати ЗАТ "Українська будівельна компанія" окремими частинами щомісячно, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Враховуючи зазначене, початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги, що договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина від 01.09.2017 №77 діє до повного виконання зобов`язань за даним договором.

Водночас, поняття "строк дії договору" та "строк виконання зобов`язання" не є тотожними, з огляду на положення статей 599, 631 ЦК України.

Так, у договорі про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина від 01.09.2017 №77 прямо передбачено виконання зобов`язання ЗАТ "Українська будівельна компанія" зі сплати пайового внеску окремими частинами щомісячно.

Враховуючи наведене суд першої інстанції відхилив твердження прокурора та позивача про те, що строк виконання зобов`язання ЗАТ "Українська будівельна компанія" зі сплати пайової участі необхідно обчислювати з 31.10.2018, тобто з дати кінцевого платежу, з чим погоджується колегія суддів.

Застосовуючи частину 3 статті 254 ЦК України до спірних правовідносин, суд дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія, про обчислення позовної давності щодо кожного окремого платежу згідно з графіком, наведеним у додатку №2 до договору від 01.09.2017 №77.

Оскільки прокурор звернувся з даним позовом до суду 12.10.2021, то строк позовної давності не сплив щодо платежу в розмірі 191 052,75 грн., який підлягав сплаті до 31.10.2018. В іншій частині по щомісячним платежам з 30.11.2017 по 30.09.2018 строк позовної давності сплив, та доказів поважності причин його пропуску прокурором не надано. У зв`язку з цим, вимоги про стягнення пайового внеску в сумі 2 101 580,25 грн. задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З огляду на те, що строк позовної давності за платежами на суму 2 101 580,25 грн. за період з 30.11.2017 по 30.09.2018 сплив, позовна давність спливла також і до вимог щодо нарахування на вказані платежі пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про можливість нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат лише на платіж в розмірі 191 052,75 грн., який підлягав сплаті до 31.10.2018.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Періодом, за який розраховуються інфляційні втрати, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Колегія суддів, перевіривши розрахунок трьох вказаних компенсаційних виплат, погоджується з висновком місцевого господарського суду, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 35 204,37 грн. нараховані за період з 01.11.2018 по 31.05.2021 та три проценти річних в сумі 14 995,94 грн., нараховані на суму боргу 191 052,75 грн. за період з 01.11.2018 по 18.06.2021.

Слід зазначити, що заперечень щодо невірності розрахунків трьох процентів річних та інфляційних втрат доводи апеляційної скарги не містять.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи, на які посилався апелянт під час розгляду даної справи, залишені Північним апеляційним господарським судом без задоволення, як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову у справі №910/16997/21.

Згідно з частиною 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27.09.2001).

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2022 у справі №910/16997/21 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим судове рішення має бути залишеними без змін, а апеляційна скарга заступника керівника Київської обласної прокуратури - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2022 у справі №910/16997/21, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2022 у справі №910/16997/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2022 у справі №910/16997/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/16997/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 13.09.2022.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

Б.О. Ткаченко