ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

20 вересня 2022 року Справа № 915/360/22

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Мавродієвої М.В.,

розглянувши без виклику сторін

заяву Фермерського господарства «Рост Агро 1» б/н від 08.09.2022 (вхід.№3883/22 від 19.09.2022) про забезпечення позову у справі

за позовом: Фермерського господарства «Рост Агро 1»

(85522, Донецька обл., Великоновосілківський р-н, с-ще Бурлацьке, вул.Сєвєрна,

буд.15; ідент.код 43355687; ел.пошта: ; адреса

представника - адвоката Король Т.В.: 39400, Полтавська обл., Полтавський р-н,

смт.Машівка, вул.Шевченко, буд.15; ел.пошта: ),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг»

(54025, м.Миколаїв, просп.Героїв України, буд.113; ідент.код 30976452; ел.пошта:

),

про: стягнення 496860,0 грн,-

в с т а н о в и в:

Фермерське господарство «Рост Агро 1» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг» грошові кошти в сумі 496860,0 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам укладеного між ними договору купівлі-продажу №41/65627 від 25.11.2021 та приписам чинного законодавства у встановлені договором строки не передав позивачу товар та в подальшому за його вимогою не повернув сплачений по спірному договору авансовий платіж в сумі 496860,0 грн.

До того ж, 19.09.2022 за вхід.№3883/22 позивач звернувся до суду з заявою б/н від 08.09.2022, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на рахунок НОМЕР_1 відкритий в АТ «Райффайзен Банк Аваль» та інші рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг» в межах суми 496860,0 грн.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає наступне:

- ціна позову становить 496860,0 грн, а згідно із відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач має зареєстрований статутний капітал у розмірі 9400,0 грн, що менше суми заявлених до відповідача позовних вимог більше ніж у 15 разів;

- станом на 30.08.2022 (дату закінчення строку дії спірного договору купівлі-продажу) відповідач про готовність товару для передачі не повідомив позивача, суму авансового платежу не повернув, будь-яких письмових пояснень такої неправомірної поведінки відповідач не надав;

- 10.06.2022 на адресу відповідача була направлена вимога про повернення суми авансового платежу, яка залишилась без відповіді та виконання з боку відповідача. Крім того відповідач відмовився дану вимогу отримувати поштою, про що свідчить повернення вимоги 28.07.2022;

- згідно офіційної інформації з сайту відповідача, останній має діючі регіональні мережи у наступних областях України: Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Житомирська, Запорізька, Київська, Кіровоградська. Львівська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Черкаська, Чернігівська, Чернівецька; тобто неповернуті позивачу грошові кошти імовірно використовуються відповідачем у власній господарській діяльності без будь-яких обмежень та фактично приховуються від позивача.

Позивач вважає, що наведені обставини є підтвердженням вчинення відповідачем конкретних неправомірних дій, спрямованих на ухилення від виконання власних зобов`язань за спірним договором, у тому числі після надсилання вимоги про повернення коштів, імовірного безпідставного витрачання ним коштів позивача або приховування коштів позивача, у зв`язку із чим позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах ціни позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду по даній справі.

Розглянувши заяву про забезпечення позову суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За приписами ч.1 ст.137 ГПК України позов, зокрема, забезпечується накладенням арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього (пункт 1).

Таким чином, із змісту вищенаведених процесуальних норм вбачається, що необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення.

Отже, інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання подальшого судового рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Одночасно з цим, заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, в тому числі:

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

За приписами статей 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем не надано до заяви про забезпечення позову доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, а саме реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо.

Посилання позивача на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду ґрунтується виключно на припущеннях.

Заявником не доведено належними засобами доказування, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Заявником не надано жодних належних, допустимих та вірогідних доказів в розумінні статей 76, 77, 79 ГПК України, із яким діюче законодавство пов`язує застосування заходів щодо забезпечення позову.

Відповідно до приписів статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і статті 3 ГПК України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

Згідно з вимогами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Подана позивачем заява про забезпечення позову, за своїм змістом, зводиться лише до припущень щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання судового рішення та не містить жодних належних, допустимих та вірогідних доказів в розумінні статей 76, 77, 79 ГПК України, із яким діюче законодавство пов`язує застосування заходів щодо забезпечення позову.

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76, 77, 79, 136, 137, 138, 140, 232, 234, 235 ГПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

1. Відмовити Фермерському господарству «Рост Агро 1» у задоволені заяви б/н від 08.09.2022 (вхід.№3883/22 від 19.09.2022) про забезпечення позову.

2. Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 ГПК України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Згідно ст.ст.254, 255 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України, з урахуванням п.4 Розділу Х Прикінцеві положення ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.В.Мавродієва