ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2022 р. Справа№ 910/12074/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Токар Т.Г.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 15.09.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного університету біоресурсів і природокористування України на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2021 (повний текст підписано 01.10.2021)

у справі №910/12074/21 (суддя Комарова О.С.)

за позовом Національного університету біоресурсів і природокористування України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛУСКО-КАРТ УКРАЇНА»

про стягнення 494 926, 28 грн.

В судовому засіданні 15.09.2022 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2021 у справі № 910/12074/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2021 у справі №910/12074/21 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов Національного університету біоресурсів і природокористування України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глуско-Карт Україна» про стягнення 494 926,28 грн. у повному обсязі; вирішити питання про розподіл судових витрат, в тому числі понесених позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції, враховуючи судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 Національний університет біоресурсів і природокористування України (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Глуско-Карт Україна» (надалі - ТОВ «Глуско-Карт Україна», відповідач) пені у розмірі 94 828, 30 грн., штрафу 7% за прострочення виконання зобов`язань договору у розмірі 65 078, 24 грн., штрафу в розмірі 25% ціни договору у розмірі 292 425 грн., збитків від інфляції у розмірі 34 800, 63 грн., 3% річних у розмірі 7 794, 11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав вимоги позивача щодо сплати штрафних санкцій за неналежне виконання умов Договору № 749 від 14.12.2020.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2021 у справі № 910/12074/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з наступного:

- позивачем поставлено товар, обумовлений у Специфікації № 1 (Додаток № 1 до Договору);

- відвантаження товару підтверджується видатковою накладною № Т-7662 від 14.12.2020 на суму 1 169 700, 00 грн., підписаною уповноваженими особами сторін та скріпленою печатками;

- з огляду на положення п. 3.4 Договору, товар вважається поставленим, а зобов`язання відповідача з поставки виконаним;

- враховуючи факт оплати придбаного товару, сторони повністю виконали свої зобов`язання за Договором;

- враховуючи, що накладну на повернення товару № 1725 було підписано сторонами 22.06.2021, саме з цієї дати починається строк на повернення суми коштів, сплачених в якості попередньої оплати;

- грошові кошти були перераховані вчасно та в повному обсязі, відповідно до платіжних доручень № 2541 від 22.06.2021 на суму 78 003, 00 грн. та № 2542 від 22.06.2021 на суму 851 686, 20 грн.,

- суд не вбачає порушення строків розрахунків в частині повернення попередньої оплати, що виключає можливість нарахування 3% річних та інфляційних втрат;

- неможливість отоварити талони не є мірою відповідальності відповідача, що унеможливлює застосування штрафних санкцій та коштів, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України;

- обмеження позивача у користуванні придбаним майном зумовлено обтяженнями, накладеними на мережу АЗС «GLUSCO», експлуатантом якої є ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ», відповідно до ухвал слідчого судді Київського районного суду м. Харкова, винесених в рамках кримінального провадження № 0000022.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В апеляційній скарзі позивач вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступні підстави:

- суд першої інстанції не з`ясував, що є предметом договору та товаром в розумінні договору: поставка відповідачем талонів-карток чи все ж таки - пального; не встановлення цієї обставини призвело до неправильного висновку суду про те, що «неможливість отоварити талони не є мірою відповідальності відповідача, що унеможливлює застосування штрафних санкцій та коштів, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України;

- судом першої інстанції не з`ясовано асортименту товару, що постачається за договором, а саме: бензин А-92 Євро-5 (25 000 л) та А-95 Євро-5 (15 000 л) та дизельне паливо (20 000 л); в специфікації не йде навіть і мови про те, що відповідач зобов`язується поставити на користь позивача талони-картки;

- позивач, отримавши від відповідача талони за видатковою накладною Т-7662 від 14.12.2020, мав правомірні очікування щодо того, що він цими талонами може користуватися як мінімум протягом року та не повинен отоварювати їх відразу; договір не містить жодного обов`язку позивача отримати на АЗС пальне за талонами у якийсь конкретно визначений термін чи одноразово;

- суд першої інстанції взагалі не застосував до спірних правовідносин положення пунктів 3, 7.1, 10.3.3 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою наказом № 281/171/578/155 від 20.05.2008, пункту 10 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 за № 1442 та неправильно з`ясував обставини, що мають значення для справи;

- суд першої інстанції не застосував ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України, відповідно до яких недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника не є підставою для звільнення боржника від відповідальності;

- суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що обтяження, накладені ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Харкова в рамках кримінального провадження № 0000022, на мережу АЗС «GLUSCO», експлуатантом якої є ТОВ «Глуско Рітейл», звільняють відповідача від відповідальності за невиконання перед позивачем своїх зобов`язань за договором;

- наслідком неправильного застосування судом першої інстанції вищенаведених норм матеріального права та порушення норм процесуального права, стало незастосування судом ст. 625 ЦК України, ч. 1 ст. 216, ст. 230, ч. 2 ст. 231 ГК України, п. 6.3, 6.4 договору.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2021 апеляційну скаргу позивача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12074/21. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Національного університету біоресурсів і природокористування України на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2021 у справі №910/12074/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

15.11.2021 матеріали справи №910/12074/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2021, у зв`язку з перебуванням судді Тищенко А.І. у відпустці для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національного університету біоресурсів і природокористування України на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2021 у справі № 910/12074/21.

20.01.2022 у справі оголошувалась перерва до 17.02.2022.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2022, у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І. у відпустці для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2022 колегією суддів у визначеному складі відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національного університету біоресурсів і природокористування України на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2021 у справі №910/12074/21, розгляд справи призначено на 17.03.2022.

Проте, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Отже, судове засідання 17.03.2022 у справі №910/12074/21 не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2022 розгляд справи призначено на 07.07.2022.

07.07.2022 через відділ документообігу надійшло клопотання від представника позивача про ознайомлення з матеріалами справи, у зв`язку з вступом нового представника у справу.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 07.07.2022 представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи.

Представник відповідача не заперечував щодо заявленого клопотання.

07.07.2022, 21.07.2022 у справі оголошувалась перерва до 21.07.2022, до 15.09.2022.

До справи під час апеляційного провадження від відповідача отримано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити апеляційну скаргу Національного університету біоресурсів і природокористування України від 21.10.2021 без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2021 у справі № 910/12074/21 без змін; визнати розмір витрат на правничу допомогу, які позивач планує понести під час апеляційного розгляду цієї справи завищеним; позивачем до справи 19.01.2022 заявою долучено докази понесення позивачем судових витрат на правову допомогу; 25.01.2022 відповідачем подано клопотання про постановлення окремої ухвали, зокрема відповідач просив постановити окрему ухвалу щодо виявлених порушень Національним університетом біоресурсів і природокористування України бюджетного законодавства і законодавства про здійснення публічних закупівель; позивачем до справи 21.07.2022 подані письмові пояснення.

У задоволенні клопотання відповідача про постановлення окремої ухвали слід відмовити, виходячи з наступного.

Обгрунтовуючи клопотання, відповідач, серед іншого стверджує, що позивач оплатив послуги адвоката за завищеною вартістю, ця обставина його фінансово-господарської діяльності має бути перевірена Держаудитслужбою.

В силу положень ч. 1, 5 ст. 246 ГПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу; в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

В свою чергу, системний аналіз положень статті 246 ГПК України однозначно та чітко свідчить про те, що постановлення судом окремої ухвали слід розглядати саме як право суду, а не як його обов`язок.

Вирішення питання про постановлення окремої ухвали віднесено на розсуд суду, та здійснюється ним з урахуванням, зокрема значущості та/або системного характеру допущених порушень, а також нагального характеру необхідності їх усунення для дієвого відновлення прав особи.

Розглянувши матеріали справи та подане представником відповідача клопотання у порядку статті 246 ГПК України, суд не вбачає достатніх підстав для винесення окремої ухвали.

Явка представників сторін

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Нормами статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.

Під час оголошення перерви в судовому засіданні 21.07.2022 та призначення справи до розгляду на 15.09.2022 були присутні представники сторін (від позивача Свінцов С.В., від відповідача Ганжела В.В.), які про призначення справи на 10 год. 20 хв. 15.09.2022 повідомлені під розписку, що міститься в матеріалах справи.

Крім того, інформація щодо призначення розгляду даної справи на 23.06.2022 була розміщена на офіційному веб-сайті Судової влади України за посиланням: https://anec.court.gov.ua/sud4873/gromadyanam/povidomlennya/1272433/.

Представники позивача та відповідача в судове засідання апеляційної інстанції 15.09.2022 не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки представника відповідача суду не відомі.

14.09.2022 до канцелярії суду від представника позивача адвоката Свінцова С.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано необхідністю здійснення представництва інтересів клієнта Макарчук О.Г. у Київському апеляційному суді (справа №372/3519/17), яка призначена до розгляду о 10 год. 00 хв.

Оскільки в судовому засіданні 21.07.2022 під час визначення наступної дати засідання у даній справі на 15.09.2022 о 10 год.00 хв. з представником позивача було узгоджено дату, заперечень проти якої ним не заявлялось, колегія суддів з урахуванням строків розгляду справи в суді апеляційної інстанції відхилила подане представником позивача клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників сторін обов`язковою в судове засідання не визнавалась, представником позивача адвокатом Свінцовим С.В. подано до суду письмові пояснення (надійшли 21.07.2022), визнання необґрунтованим клопотання про відкладення розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути заяву у відсутність представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

14.12.2020 між Національним університетом біоресурсів і природокористування України (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Глуско-Карт Україна» (постачальник) було укладено Договір №749 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого, постачальник зобов`язався поставити і передати у власність в обумовлений строк покупцеві 09130000-9 - нафта і дистиляти (Бензини моторні різні) (далі - товар), в асортименті й кількості відповідно до Специфікації Додаток № 1, що невід`ємною частиною цього Договору, а покупець зобов`язався прийняти й оплатити такий товар.

У пункті 2.1 Договору визначено, що загальна ціна Договору становить 1 169 700,00 грн. з ПДВ.

Згідно пунктів 2.4, 2.5 Договору розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку шляхом перерахування покупцем грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на підставі виставлених останнім рахунків-фактур та видаткових накладних; Оплата проводиться по факту отримання товару протягом 30 банківських днів.

Розділом 3 Договору визначено пункт, строки, порядок та умови поставки.

Так, за змістом пунктів 3.1-3.5 цього розділу, постачальник поставляє товар разом із супровідними документами у пункт поставки, яким є склад покупця, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Новосілки, вул. Єрмоленка, 5-А.

Всі витрати пов`язані із поставкою товару на склад покупця несе постачальник, тобто поставки здійснюється на умовах DDP (відповідно до Інкотермс 2020).

Поставка товару проводиться в повному обсязі протягом 5 робочих днів з моменту укладання Договору за цінами, визначеними за результатами аукціону.

Датою поставки товару є дата, коли товар був переданий покупцю. Передача товару здійснюється у пункті поставки і підтверджується накладними, які підписуються уповноваженими представниками сторін.

Відпуск товару по талонах здійснюється на АЗС, перелік яких визначений у Додатку № 2, що є невід`ємною частиною цього Договору.

У підпункті 5.1.3 Договору визначено, що покупець зобов`язаний отримати товар по талонах на АЗС.

Згідно п. 6.3 Договору, у разі порушення постачальником зобов`язань за цим Договором, покупець, який фінансується з Державного бюджету України, має право застосувати до нього штрафні санкції, зокрема, за порушення строків виконання зобов`язань за цим Договором, з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання зобов`язання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів, додаткового стягується штраф у розмірі 7 відсотків від вказаної вартості товару.

Пункт 6.4 Договору визначає, що за відмову від виконання умов Договору повністю або частково постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 25% ціни Договору.

Поряд із цим, пунктом 7.1 Договору визначено, що жодна із сторін цього Договору не несе відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань по цьому Договору, якщо таке невиконання є наслідком таких обставин, але не обмежених ними, як повінь, пожежа, землетрус та інші природні катастрофи, а також війна та військові дії, громадський безлад, втручання з боку влади, заколот, страйк, ембарго, порушення громадського порядку, загальнонаціональні страйки, які виникли після підписання сторонами цього Договору. Якщо яка-небудь з цих обставин робить неможливим пряме виконання сторонами своїх зобов`язань по даному Договору в строк, то цей строк продовжується до моменту закінчення дії цих обставин. Після припинення обставин непереборної сили перебіг терміну виконання зобов`язань поновлюється.

Відповідно до п. 9.1 Договору, він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін, а закінчується 31 грудня 2020 року.

Закінчення строку цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п. 9.2 Договору).

У Специфікації, яка є Додатком № 1 до Договору сторонами погоджено найменування товару, технічні та якісні характеристики, кількість, ціну та загальну вартість товару.

У Додатку № 2 до Договору визначено перелік АЗС, які обслуговують талони.

Відповідно до видаткової накладної № Т-7662 від 14.12.2020 відповідач поставив, а позивач прийняв товар (паливо в талонах-картках) на загальну суму 1 169 700, 00 грн.

Платіжними дорученнями № 7006 від 15.12.2020 на суму 1 091 697, 00 грн. та №7007 від 15.12.2020 на суму 78 003, 00 грн., позивач розрахувався за придбаний товар.

В подальшому, позивач направив контрагентові претензію № 0667 від 02.04.2021 про стягнення заборгованості у сумі 1 243 242, 34 грн., в якій зазначив, що з 12.03.2021 пальне не відпускається на АЗС, а відтак він не може отоварити талони на суму 929 689, 20 грн. Таким чином, позивач просив повернути йому грошові кошти за не отоварені талони, а також вимагав сплатити штрафні санкції, нараховані на підставі пунктів 6.3, 6.4 Договору.

Відповідачем надано відповідь листом № 163/1 від 26.04.2021, у якій він погодився на повернення грошових коштів за невикористані талони-картки на суму 929 689, 20 грн., при цьому відмовився сплачувати штрафні санкції на підставі п. 7.1 Договору, посилаючись на вилучення палива, яке зберігалось на АЗС та опломбування паливних резервуарів відповідно до ухвал слідчого судді Київського районного суду м. Харкова, винесених в рамках кримінального провадження № 0000022.

22.06.2021 сторонами підписано накладну на повернення від покупця №1725 від 22.06.2021 на суму 929 689, 20 грн. та того ж дня відповідачем перераховано позивачеві кошти у зазначеному розмірі відповідно платіжних доручень № 2541 від 22.06.2021 на суму 78 003, 00 грн. та № 2542 від 22.06.2021 на суму 851 686, 20 грн.

Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача пеню та штрафні санкції, нараховані на підставі пунктів 6.3, 6.4 Договору, а також інфляційні втрати та 3% річних.

За висновками суду першої інстанції, позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

- за встановленими обставинами, позивачем поставлено товар, обумовлений у Специфікації № 1 (Додаток № 1 до Договору);

- відвантаження товару підтверджується видатковою накладною № Т-7662 від 14.12.2020 на суму 1 169 700, 00 грн., підписаною уповноваженими особами сторін та скріпленою печатками;

- з огляду на положення п. 3.4 Договору, товар вважається поставленим, а зобов`язання відповідача з поставки виконаним;

- позивач набув право власності на товар в день фактичної передачі талонів, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною № Т-7662 від 14.12.2020 на суму 1 169 700, 00 грн.;

- умовами Договору визначено обов`язок постачальника виключно поставити товар, що ним було виконано своєчасно та без зауважень з боку покупця;

- враховуючи факт оплати придбаного товару, сторони повністю виконали свої зобов`язання за Договором;

- враховуючи, що накладну на повернення товару № 1725 було підписано сторонами 22.06.2021, саме з цієї дати починається строк на повернення суми коштів, сплачених в якості попередньої оплати;

- з огляду на те, що грошові кошти були перераховані вчасно та в повному обсязі, відповідно платіжних доручень № 2541 від 22.06.2021 на суму 78 003, 00 грн. та № 2542 від 22.06.2021 на суму 851 686, 20 грн., суд першої інстанції не вбачав порушення строків розрахунків в частині повернення попередньої оплати, що виключає можливість нарахування 3% річних та інфляційних втрат;

- неможливість отоварити талони не є мірою відповідальності відповідача, що унеможливлює застосування штрафних санкцій та коштів, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України;

- обмеження позивача у користуванні придбаним майном зумовлено обтяженнями, накладеними на мережу АЗС «GLUSCO», експлуатантом якої є ТОВ «Глуско Рітейл», відповідно до ухвал слідчого судді Київського районного суду м. Харкова, винесених в рамках кримінального провадження № 0000022.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Предметом позову у справі є стягнення штрафних санкцій, передбачених умовами договору № 749 від 14.12.2020 у відношенні постачальника (ТОВ «Глуско-Карт Україна» внаслідок неможливості отоварення талонів на пальне на загальну суму 929 689, 20 грн. в періоді з 12.03.2021.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов`язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Господарські зобов`язання між сторонами виникли із укладеного між сторонами Договору №749 від 14.12.2020 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

У пунктах 3.4, 3.5, 3.6, 3.7 договору визначено, що датою поставки товару є дата, коли товар був переданий покупцю; передача товару здійснюється у пункті поставки і підтверджується накладними, які підписуються уповноваженими представниками сторін (п. 3.4); відпуск товару по талонах здійснюється на АЗС, перелік яких визначений у додатку № 2, що є невід`ємною частиною цього договору (п. 3.5); оператор АЗС після завершення відпуску товару по талонам уповноваженому представнику покупця зобов`язаний видати інформаційний чек, в якому зазначаються дата та час обслуговування, марка, кількість відпущеного товару (п. 3.6); термін дії талонів не менше 1 року з дати передачі їх покупцю із можливістю подальшої пролонгації (п. 3.7).

Згідно з п. 4.1 договору, якість товару, що постачається за договором, повинна відповідати вимогам державних стандартів і стандартів, що існують для даного виду товару, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до якості такого товару; для бензинів - ДСТУ 7687:2015, для дизельного пального - ДСТУ 7688:2015.

Постачальник гарантує якість та безпеку товару відповідно до сертифікатів відповідності та паспортів якості на товар (п. 4.2); постачальник зобов`язаний на товар, який постачається за цим договором надати сертифікат, який засвідчує відповідність товару вимогам, передбаченим п. 4.1 цього договору (п. 4.3).

Таким чином, факт підписання сторонами видаткової накладної № Т-7662 від 14.12.2020 на суму 1 169 700, 00 грн. не свідчив про факт передачі відповідачем товару позивачу, а лише підтверджував факт передачі талонів, які надавали позивачу право на отримання відповідної кількості товару у майбутньому.

Талон посвідчує право покупця та/або уповноваженого ним користувача на одержання певної кількості та певної марки нафтопродукту на АЗС постачальника.

Водночас, як зазначено позивачем, підтверджується матеріалами справи, не спростовано відповідачем, останнім не передано позивачу замовлений та оплачений товар на загальну суму 929 689, 20 грн.

Відповідач доказів належного виконання зобов`язань за Договором щодо поставки товару на вказану суму не подав, грошові кошти за непоставлений товар повернув, чим визнав факт неможливості виконання договірного зобов`язання у строки встановлені договором.

Висновок суду першої інстанції про повне виконання сторонами своїх зобов`язань за договором не відповідає встановленим обставинам справи, є помилковим, доводи апеляційної скарги в цій частині є обгрунтованими.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 670 Цивільного кодексу України встановлено, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Повернення позивачу грошових коштів в сумі 929 689, 20 грн. здійснено 22.06.2021, при цьому факт неможливості отримання пального за талонами у періоді з 11.03.2021 підтверджено відповідачем у листі за вих. № 163/1 від 26.04.2021.

За приписами статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 612 ЦК України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

У відповідності до ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 231 ГК України за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту.

Національний університет біоресурсів і природокористування України утримується за рахунок коштів Державного бюджету України і його фінансування здійснюється через головного розпорядника коштів - Міністерство освіти і науки України (лист Міністерства від 16.12.2020 № 16/214).

Відповідно до п.6.3 договору у разі порушення постачальником зобов`язань за цим договором, покупець який фінансується з Державного бюджету України, має право застосувати до нього наступні штрафні санкції:…

- за порушення строків виконання зобов`язань за цим договором, з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання зобов`язання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів, стягується штраф у розмірі 7 відсотків від вказаної вартості товару.

При розрахунку штрафних санкцій позивачем взято період з 12.03.2021 (дата на яку припинено відпуск пального на АЗС відповідача) по 21.06.2021 (дата повернення коштів позивачу).

Перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку пені та штрафу, підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача 94 828, 30 грн. пені, 65 078, 24 грн. 7 % штрафу.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Пунктом 6.4. договору визначено, що за відмову від виконання умов договору повністю або частково постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 25% ціни договору.

Вимога про стягнення 292 425,00 грн. штрафу у розмірі 25 % від ціни договору підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.06.2019 по справі № 646/14523/15-ц дійшла висновку, що ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок трьох відсотків річних з`ясовано, що такий розрахунок відсотків річних здійснено правильно, а тому заявлені до стягнення суми інфляційного збільшення 34 800, 63 грн., трьох відсотків річних 7 794, 11 грн. є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги в частині незастосування судом першої інстанції у спірних правовідносинах ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України, оскільки укладення та виконання договору поставки № ТТР-Д-785 від 01.02.2019 між ТОВ «Глуско-Карт Україна» та ТОВ «Глуско-Рітейл», ухвала Київського районного суду м. Харкова від 31.03.2021 про накладення арешту на майно, що було вилучене 11.03.2021 під час проведення обшуків АЗС мережі «GLUSCO», яке на праві власності належить ТОВ «Глуско Рітейл», не є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання договірного зобов`язання ТОВ «Глуско-Карт Україна» за договором №749 від 14.12.2020 року, укладеним з позивачем.

В силу положень ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили; не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно приписів ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

В даному випадку, неможливість ТОВ «Глуско рітейл» здійснювати відпуск пального на АЗС мережі, не є підставою для звільнення відповідача за невиконання зобов`язань по договору від 14.12.2021 № 749, укладеному з позивачем.

Заявлені у справі позовні вимоги є обґрунтованими, внаслідок чого підлягають задоволенню.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, позивачем подано заяву від 27.09.2021, у якій останній просив прийняти та долучити до матеріалів справи №910/12074/21 докази понесення позивачем - Національним університетом біоресурсів і природокористування України, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000,00 грн., визначені в додатках до заяви та врахувати їх під час прийняття рішення у справі та вирішення питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно частин 1, 4 статті 129 ГПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Статтею 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. ч. 1-4 ст. 126 ГПК України).

Як вбачається з заяви позивача, на підтвердження даних вимог позивачем надано суду: копію акту приймання-передачі наданих послуг від 20.09.2021; копію звіту виконавця про надані юридичні послуги згідно договору про надання правової (правничої) допомоги №341 від 19.07.2021; копію платіжного доручення №4988 від 20.09.2021, у справі також наявний договір №341 про надання правової (правничої) допомоги від 19.07.2021.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до частини 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У відзиві на позов відповідач зазначав, що розмір заявлених позивачем очікуваних витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтовано завищеним.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено наступне.

19.07.2021 між Національним університетом біоресурсів і природокористування (замовник) та Адвокатським об`єднанням «Адвокатське та ріелтерське об`єднання України» (виконавець) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №341 (надалі - договір).

Згідно специфікації, яка є додатком № 1 до договору № 341 від 19.07.2021 сторони погодили, що виконавець зобов`язується із залученням адвокатів та представників за довіреністю надавати замовнику правову допомогу в обсязі, що передбачений договором, за позовом замовника до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глуско-Карт Україна» про стягнення штрафних санкцій та 3% річних та збитків від інфляції за договором від 14.12.2020 № 749.

Порядок надання, обсягу та оплати наданих послуг врегульований розділом 2 договору, зокрема:

- загальна ціна послуг за цим договором згідно протоколу погодження договірної ціни (додаток № 2, що є невід`ємною частиною договору) становить 30 000,00 грн. без ПДВ (п. 2.1 договору);

- надання послуг та приймання їх результатів оформлюється Актом приймання-передачі наданих послуг, який підписується повноважними представниками сторін протягом 3 робочих днів після фактичного надання послуг (п. 2.2 договору);

- оплата послуг за цим договором здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування замовником грошових коштів на рахунок виконавця протягом 10 банківських днів після підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг (п. 2.3 договору).

20.09.2021 між Національним університетом біоресурсів і природокористування (замовник) та Адвокатським об`єднанням «Адвокатське та ріелтерське об`єднання України» складено акт приймання-передачі наданих послуг, яким підтверджено надання послуг вартістю 14 000,00 грн., також позивачем затверджено звіт виконавця про надані юридичні послуги згідно договору про надання правової (правничої) допомоги № 341 від 19.07.2021, змістом якого підтверджено надання послуг:

- 20.07.2021 правовий аналіз документів замовника, складених на підставі договору від 14.12.2020 №749, законодавства та судової практики, підготовка правової позиції замовника як позивача по справі - кількість годин 5;

- 21.07.2021-23.07.2021 підготовка та подання до суду позовної заяви, в тому числі розрахунок ціни позову, підготовка додатків для суду та відповідача - кількість годин 8;

- 30.08.2021 підготовка та подання до суду відповіді на відзив - кількість годин 9;

- 25.08.2021, 13.09.2021 ознайомлення із матеріалами справи: відзивом та запереченнями відповідача з додатками, що надійшли замовнику засобами поштового зв`язку - кількість годин 3;

- впродовж розгляду справи подання/відправка документів до сулу, учасникам справи: витрати часу на відправку документів до суду та відповідачу - кількість годин 3.

Під час апеляційного провадження, 19.01.2022 позивачем подано заяву про долучення доказів понесення судових витрат на правову допомогу, додатками до якої є копія акту приймання-передачі послуг згідно договору № 569 від 21.10.2021; копія додаткової угоди №1 від 17.12.2021 до договору 569 від 21.10.2021 про надання правової (правничої) допомоги; копія договору № 8 від 19.01.2022 про надання правової (правничої) допомоги з додатками; копію ордеру на надання правової допомоги адвокатом Пресняковою І.В.; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю 000893 від 24.02.2020.

Сума понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції судових витрат на правову (правничу) допомогу заявлена позивачем складає 12 375,00 грн.

Разом з цим, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічна висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

З огляду на рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для вирішення спору, а також зважаючи на розумну необхідність судових витрат, колегія суддів дійшла висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Такі витрати є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат з огляду на наступне.

Колегія суддів враховує, що документи, подані представником позивача до суду апеляційної інстанції, є не великого об`єму, які не потребували аналізу великої кількості доказів та законодавства під час їх складання.

Позиція позивача під час розгляду справи судом першої інстанції є цілком зрозумілою та не змінювалась, у зв`язку з чим позивачем не підтверджено необхідності формування адвокатом нової правової позиції у цій справі.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Проаналізувавши складність справи та кількість часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт в суді першої інстанції, вартість правової допомоги та об`єм наданих послуг, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, оскільки вони є неспіврозмірними та завищеними. Суд визнає обґрунтованим розмір витрат позивача в суді першої інстанції на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн., та витрати позивача в суді апеляційної інстанції 2 000,00 грн., що за висновком апеляційного суду є розумним, справедливим та таким, що відповідає обсягу наданих адвокатами послуг.

Надавши оцінку усім поданим доказам, врахувавши критерії співмірності розміру заявлених витрат на правничу допомогу, визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, реальність понесення адвокатських витрат, а також розумність їх розміру, заяви подані Національним університетом біоресурсів і природокористування України про розподіл судових витрат в суді першої та апеляційної інстанції підлягають частковому задоволенню по сумі 3 000,00 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 2000,00 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, у вказаних сумах є обґрунтованими та співмірними об`єму наданих і отриманих юридичних послуг, у зв`язку з чим підлягають відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача на підставі ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Відповідно в решті вимог Національного університету біоресурсів і природокористування України про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Глуско-Карт Україна» витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції слід відмовити з вищевикладених підстав.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Виходячи із встановлених обставин справи, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2021 у справі №910/12074/21 - скасуванню із прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

У відповідності до ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд позовної заяви покладаються на відповідача, а також, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги позивача, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного університету біоресурсів і природокористування України на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2021 у справі № 910/12074/21 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2021 у справі № 910/12074/21 скасувати.

3. Прийняти нове рішення про задоволення позову.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Глуско-Карт Україна» (ідентифікаційний код 32489155; адреса: вул. Солом`янська 11, м. Київ, 03110) на користь Національного університету біоресурсів і природокористування України (ідентифікаційний код 00493706; адреса: вул. Героїв Оборони 15, м. Київ, 03041) пеню у розмірі 94 828, 30 грн. (дев`яносто чотири тисячі вісімсот двадцять вісім гривень 30 копійок), штраф 7% за прострочення виконання зобов`язань договору у розмірі 65 078, 24 грн. (шістдесят п`ять тисяч сімдесят вісім гривень 24 копійки), штраф в розмірі 25% ціни договору у розмірі 292 425,00 грн. (двісті дев`яносто дві тисячі чотириста двадцять п`ять гривень), збитки від інфляції у розмірі 34 800, 63 грн. (тридцять чотири тисячі вісімсот гривень), 3% річних у розмірі 7 794, 11 грн. (сім тисяч сімсот дев`яносто чотири гривні 11 копійок); витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 7 423, 89 грн. (сім тисяч чотириста двадцять три гривні 89 копійок), витрати на професійну правничу допомогу по сумі 3 000 грн. (три тисячі гривень).

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Глуско-Карт Україна» (ідентифікаційний код 32489155; адреса: вул. Солом`янська 11, м. Київ, 03110) на користь Національного університету біоресурсів і природокористування України (ідентифікаційний код 00493706; адреса: вул. Героїв Оборони 15, м. Київ, 03041) 11 135, 84 грн. (одинадцять тисяч сто тридцять п`ять гривень 84 копійки) судового збору за подання апеляційної скарги та 2 000 грн. (дві тисячі гривень) витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

6. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази

7. Матеріали справи № 910/12074/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови підписано 20.09.2022.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська