Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.09.2022 м. Івано-ФранківськСправа № 909/542/22

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу

за позовом: Фізичної особи - підприємця Сулими Наталії Василівни,

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Любого Мар`яна Михайловича,

про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення в сумі 44 527,25 грн., з них: 31 500,00 грн. - орендна плата; 4500,00 грн. - штраф за несвоєчасне внесення орендної плати; 7347,51 грн. - пеня, 1179,74 грн. - 3 % річних

без виклику представників сторін

установив: Фізична особа - підприємець Сулима Наталія Василівна (далі позивач) звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Любого Мар`яна Михайловича (далі відповідач) про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення в сумі 44 527,25 грн., з них: 31 500,00 грн. - орендна плата; 4500,00 грн. - штраф за несвоєчасне внесення орендної плати; 7347,51 грн. - пеня, 1179,74 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди нежитлового приміщення №01/SU-20 від 01.11.2020 року в частині сплати орендної плати з вересня 2021 року, внаслідок чого виникла заборгованість на суму 31 500 грн. Разом з тим, відповідно до ст. 625 ЦК України нарахував 3% річних у розмірі 1 179,74 грн.; згідно з приписами законодавства та умовами договору нарахував штраф у розмірі 4 5 00 грн 00 к. та пеню у розмірі 7 347 грн 51 к. Позовні вимоги обґрунтовані приписами ст. 199, 230, 231, 283, 286 ГК України, ст. 525, 526, 548, 549, 611, 612, 625, 626, 627, 759 ЦК України.

Господарський суд Івано-Франківської області ухвалою від 21.07.2022 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження та ухвалив здійснювати розгляд справи відповідно до приписів ст.252 ГПК України за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами та встановив сторонам строк для подання заяви у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з відповідним обґрунтуванням. Вказаною ухвалою надано відповідачу строк подачі суду (протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дня вручення цієї ухвали) відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду).

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило та з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Ухвалою суду від 21.07.2022 позивач повідомлений про відкриття провадження у справі, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №76 0, яке долучене до матеріалів справи.

Відповідач повідомлений про відкриття провадження у справі, про що свідчить відмітка на зворотньому боці оригіналу ухвали суду від 21.07.2022 про направлення її сторонам у справі. Проте, на адресу Господарського суду Івано-Франківської області повернулась копія ухвали суду від 21.07.2022 про відкриття провадження у справі з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою". Відзив на позов відповідач суду не надав.

Враховуючи вищевикладені обставини, оскільки поштова кореспонденція направлялась відповідачу за його місцем реєстрації, зазначеним в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про що свідчить витяг з ЄДРПОУ від 16.08.2021, копія якого долучена до матеріалів справи, суд вважає, що ним вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду справи та забезпечення реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Відповідно до п.5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як вбачається із ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Отже, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення сторін належним чином про розгляд судової справи для реалізації ними конституційного права на судовий захист своїх прав та інтересів, що дає підстави для висновку суду щодо розгляду справи за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

При розгляді даної справи суд також керується положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р. про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, що кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 р. у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Крім того, судом взято до уваги, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 р. у справі Смірнова проти України). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи Федіна проти України від 02 вересня 2010 р., Смірнова проти України від 08 листопада 2005 р., Матіка проти Румунії від 02 листопада 2006 р., Літоселітіс проти Греції від 05 лютого 2004 р. та інші).

Розглянувши та дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Між ФОП Сулимою Наталією Василівною (по договору - орендодавець/по справі - позивач) та ФОП Любим Мар`яном Михайловичем (по договору - орендар/по справі - відповідач) укладено договір оренди нежитлового приміщення від 01.11.2020 № 01/SU-20 (надалі - Договір). Вказаний договір підписаний сторонами.

Відповідно до умов Договору орендодавець зобов`язався передати, а орендар прийняти в строкове платне користування (оренду) нежитлове приміщення (надалі за текстом - Об`єкт оренди) (п. 1.1.).

Об`єкт оренди являє собою перший поверх загальною площею 17,5 (сімнадцять з половиною) кв.м. будинку, розташованого за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Бельведерська, 12 (п. 1.2.).

Термін оренди майна складає 1 (один) рік, починаючи з дати підписання сторонами акту приймання - передачі майна в оренду, що стане невід`ємною частиною цього договору (п. 1.4.).

За використання об`єкта оренди, незалежно від результатів господарської діяльності орендаря, встановлюється орендна плата в розмірі 3 500 грн за всю площу об`єкта оренди за кожен календарний місяць оренди. Усі розрахунки за цим договором здійснюються у гривнях. До орендної плати не включається плата за спожиті комунальні послуги (п. 3.1.).

Орендна плата сплачується авансом за користування у поточному місяці готівкою щомісячно не пізніше 15 (п`ятнадцятого) числа (3.2.).

У випадку зміни, за згодою сторін, розміру орендної плати, порядку її сплати сторони укладають відповідну додаткову угоду до цього договору (п. 3.3.).

Орендодавець має право вимагати від орендаря повної та своєчасної сплати орендних платежів (п. 4.2.1.).

Орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі вносити орендні платежі (п. 4.3.1.).

За невиконання або неналежне виконання обов`язків по цьому договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (п. 6.1.).

За несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує штраф в розмірі 500 грн за кожен випадок (п. 6.3.).

У разі невчасного або не в повному об`ємі здійснення платежів за цим договором, орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого зобов`язання, за кожен день прострочення (п. 6.4.).

Цей Договір укладено 01 листопада 2020 року та діє протягом 1 року з моменту підписання сторонами акту приймання передачі (п. 8.1.).

У разі відсутності заяви однієї із сторін за цим Договором про припинення або зміну умов цього договору протягом одного місяця до закінчення строку його дії, Договір вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які передбачені цим Договором, але не більше тридцяти п`яти місяців з дати підписання цього Договору (п. 8.8.).

Як встановлено судом, в спірному випадку передача об`єкта оренди від орендодавця орендарю відбулась відповідно до акту приймання-передачі нерухомого майна в оренду від 01.11.2020, який підписаний сторонами.

Внаслідок відсутності відповідних заяв сторін відповідно до п. 8.8. Договору він вважається продовженим на строк до 01 листопада 2022 року на тих самих умовах.

Разом з тим, судом встановлено, що рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 25.10.2022 по справі №909/828/21 стягнуто з фізичної особи - підприємця Любого Мар`яна Михайловича на користь фізичної особи - підприємця Сулими Наталії Василівни 42 270, 72 грн (сорок дві тисячі двісті сімдесят гривень сімдесят дві копійки), з яких 35 000 грн - заборгованість за договором оренди нежитлового приміщення від 01.11.2020 №01/SU-20 за період з листопада 2020 року по серпень 2021 рік, 5 000 грн - штраф, 1 877, 24 грн - пеня, 393, 48 грн - 3% річних, а також 632, 78 грн (одна тисяча шістсот тридцять дві гривні сімдесят вісім копійок) судових витрат. В частині частині стягнення 3% річних у розмірі 0, 05 грн та пені у розмірі 22 062, 76 грн. - відмовлено.

Однак, як зазначив позивач у позовній заяві, вказана сума заборгованості станом на момент звернення позивача із спірним позовом так і не сплачена.

Проте, відповідач по справі продовжував користуватись спірним орендованим приміщенням у період з вересня 2021 року по травень 2022 року, однак орендну плату за вказаний період користування орендованим майном так і не сплачував.

Вказана обставина зумовила позивача звернутись із даним позовом до суду.

За наведеного, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (ч. 2 ст. 67 ГК України).

В спірному випадку між сторонами по справі виникли правовідносини на підставі договору оренди.

Згідно з ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 6 ст. 283 ГК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч. 4 ст. 286 ГК України).

За змістом ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач, враховуючи встановлені в п. 3.2. Договору строки внесення орендної плати, не здійснив орендних платежів за період оренди з вересня 2021 року по травень 2022 року, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 31 500 грн.

Відповідно до пункту 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

В спірному випадку доводи позивача щодо основної суми заборгованості відповідач не спростував , докази її погашення суду не надав.

З урахуванням наведеного, суд вважає заборгованість по орендній платі в сумі 31 500 грн 00к. обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пункт 6 ст. 231 ГК України визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

В силу ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою з огляду на положення ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які, боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.4 Договору оренди сторонами визначено, що у разі невчасного або не в повному о`бємі здійснення платежів за цим договором, орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого зобов`язання, за кожен день прострочення.

Крім того, п. 6.3 Договору сторонами обумовлено також, що за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує штраф в розмірі 500 грн за кожен випадок (п. 6.3.).

При цьому суд зазначає , що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив грошове зобов`язання за договором , штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно ст. 549 ЦК України пня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватись різний набір санкцій. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний суд України у постанові від 27.09.2019 по справі №917/194/18.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку пеня складає за прострочення виконання зобов`язання по орендній платі складає 7 347 грн 51 к. та штраф в сумі 4 500 грн 00к.

Суд, здійснивши перевірку нарахування пені та штрафу прийшов до висновку про обгрунтованість їх нарахування та таких, що підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку розмір 3% річних складає 1179 грн74 к.

Суд, здійснивши перевірку нарахування та встановив, що подальший розрахунок судом 3 % річних співпадає з наведеним розрахунком позивача.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов`язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Розподіл обов`язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин справи покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що cуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та таких , що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо судових витрат по справі, то суд зазначає наступне.

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 2 481 грн (квитанція від 14.06.2022 № 61989869).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (п. 3, 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Відповідно до ст. 128 ГПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат (ч. 1.). Розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (ч. 2.).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач поніс витрати за переказ грошових коштів на сплату судового збору в розмірі 25 грн , що є витратами, пов`язаними з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

На підтвердження понесених витрат позивач надав квитанцію від 14.06.2022 №61989870 на суму 25 грн.

З урахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та результату задоволення позову (позов задоволено) суд приходить до висновку про відшкодування позивачу за рахунок відповідача судовий збір в розмірі 2481 грн 00к. та 25 грн 00к. - витрати за переказ грошових коштів на сплату судового збору.

Керуючись ст. 2, 86, 123, 129, 145, 233, 236-238, 240, 241, 256, п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

позов Фізичної особи - підприємця Сулими Наталії Василівни до Фізичної особи - підприємця Любого Мар`яна Михайловича про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення в сумі 44 527,25 грн., з них: 31 500,00 грн. - орендна плата; 4500,00 грн. - штраф за несвоєчасне внесення орендної плати; 7347,51 грн. - пеня; 1179,74 грн. - 3 % річних - задовольнити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця Любого Мар`яна Михайловича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи - підприємця Сулими Наталії Василівни ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 44 527,25 грн. (сорок чотири тисячі п`ятсот двадцять сім гривень двадцять п`ять копійки), з них: 31 500,00 грн. (тридцять одна тисяча п`ятсот гривень) - орендна плата; 4500,00 грн. (чотири тисячі п`ятсот гривень) - штраф за несвоєчасне внесення орендної плати; 7347,5 грн (сім тисяч триста сорок сім гривень п`ятдесят одна копійка) - пеня; 1179,74 грн. (одна тисяча сто сімдесят дев`ять гривень сімдесят чотири копійки) - 3 % річних , 2481 грн 00к. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня) судового збору та 25 грн 00к. (двадцять п`ять гривень) - витрати за переказ грошових коштів на сплату судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. М. Фанда