ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2022 р. Справа№ 910/13674/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тарасенко К.В.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 (повний текст складено 20.04.2022)

у справі № 910/13674/21 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Cтрахування"

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1

про стягнення 18 267,80 грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Альфа страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення 18 267,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем не виконано вимог ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" в яких вказується, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності доказів протиправної поведінки, винних дій водія транспортного засобу "Citroen", державний номер НОМЕР_1 , - ОСОБА_1 , які призвели до спірної дорожньо-траснспортної пригоди, у господарського суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 18 267,80 грн завданої шкоди.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Альфа Страхування" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити вимоги.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Позивач вважає, що висновки викладені у оскаржуваному судовому рішенні не відповідають обставинам справи, а також судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що в даному випадку учасники дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11.02.2021 спільно скористались своїм правом скласти повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду (Європротол) від 11.02.2021 з дотриманням вимог затвердженої Інструкції та дійшли спільної згоди щодо обставин даної дорожньо - транспортної пригоди.

Також позивач зауважує на тому, що вказаний вище Європротол не було скасовано, оскаржено або визнано недійсним у встановлений законом строк, особою, відповідальність, якої була забезпечена відповідачем.

Узагальнений виклад позицій відповідача та третьої особи

Відповідач та третя особа не скористалися правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу. Неподання відзиву не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2022 у справі № 910/13674/21 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І. на лікарняному. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/13674/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Михальська Ю.Б., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі № 910/13674/21 залишено без руху, надавши скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

20.07.2022 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено апеляційну скаргу, яка підписана уповноваженою особою, докази на підтвердження повноваження представника на представництво скаржника у Північному апеляційному господарському суді та докази надсилання іншим учасникам справи копій апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі № 910/13674/21. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

25.11.2020 між Приватним акціонерним товариством "Українська транспортна страхова компанія" (позивачем) та ОСОБА_2 (страхувальником) було укладено договір страхування № 330.0000078.706.9384 (далі - договір страхування), за яким позивачем було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією автомобіля марки "Mitsubishi", державний номер НОМЕР_2 .

11.02.2021 у Тернопільський області, Тернопільського району в селі Великий Грибочок сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Mitsubishi", державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки "Citroen", державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 .

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було залучено до матеріалів справи повідомлення про дорожньо-траспорну пригоду (Європротокол), за змістом якого винним у настанні цієї дорожньо-транспортної пригоди є водій транспортного засобу "Citroen", державний номер НОМЕР_1 -

ОСОБА_5 подальшому, до позивача звернувся страхувальник із заявою про пошкодження транспортного засобу, в зв`язку з дорожньо-транспортною подією.

Згідно рахунку № 15 від 12.02.2021, наданого Суб`єктом підприємницької дільності ОСОБА_6 , вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки "Mitsubishi", державний номер НОМЕР_2 , склала 18 767,80 грн.

На підставі зазначеного рахунку, позивачем було виплачено страхове відшкодування страхувальнику в розмірі 18 767,80 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 7078.

Посилаючись на те, що відповідач, як страховик винної в дорожньо-транспортній пригоді особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачеві в повному обсязі шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач звернувся з даним позовом до суду першої інстанції про стягнення невідшкодованих збитків у розмірі 16 939,39 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зазначений стандарт доказування підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами тлумачення змісту ст. 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 та від 04.02.2021 у справі №910/11534/18.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Крім того розглядаючи справу необхідно з`ясовувати істотні обставини із застосуванням передбачених ст. 86 Господарського процесуального кодексу України критеріїв дослідження доказів щодо оцінки кожного такого доказу окремо і їх сукупності в цілому, а також із дотриманням стандарту "вірогідності доказів".

Як свідчать матеріали справи, факт настання дорожньої - транспортної пригоди учасниками справи не оспорюється та визнається.

Разом з тим, позивач стверджує, що винуватцем спірної дорожньо-транспорної пригоди є водій автомобіля "Citroen", державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 (третя особа на стороні відповідача), а відповідач, в свою чергу, вказує, що вина третьої особи на його стороні у спірній дорожньо-транспорній пригоді не встановлена.

Позивачем в підтвердження настання відповідної події і встановлення її винуватця надано до справи оригінал Європротоколу.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Моторним (транспортним) страховим бюро України було встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (далі-Інструкція).

Пунктом 7 Інструкції встановлений наступний порядок заповнення Повідомлення:

- пункти 1, 2 заповнюються згідно з фактичними датою та часом настання ДТП із зазначенням місця ДТП (п.7.1.);

- у пунктах 3, 4 Повідомлення вірне твердження позначається знаком "Х" (п.7.2.);

- у пункті 5 зазначаються відомості про свідків ДТП. У разі, якщо свідки ДТП не встановлені або відсутні, то у цьому пункті робиться запис, наприклад: "не виявлені" або "відсутні" (п.7.3.);

- у пункті 6 зазначається інформація про страхувальника згідно з даними полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або "Зеленої карти" (далі - Сертифікат страхування) (п.7.4.);

- пункт 7 заповнюється згідно з даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та Сертифікату страхування. Відомості в зазначених документах мають співпадати(п.7.5.);

- пункт 8 заповнюється згідно з даними Сертифікату страхування. Поле "ТАК" пункту 8 "Чи покриває поліс шкоду транспортному засобу?" позначається знаком "Х" за наявності договору добровільного страхування наземного транспортних засобів (КАСКО) (п. 7.6.);

- пункт 9 заповнюється згідно з даними посвідчення водія - учасника ДТП. Також водій - учасник ДТП зазначає номер свого телефону або електрону адресу (е-mail) та адресу фактичного проживання (п.7.7.);

- у пункті 10 стрілкою необхідно вказати напрям і місце початкового удару (первинного контакту) (п. 7.8.);

- у пункті 11 стисло зазначаються видимі пошкодження кожного транспортного засобу (п.7.9.);

- у пункті 12 (клітинки 1-17) відмічаються знаком "Х" обставини, які відносяться та характеризують ДТП (п.7.10.). УВАГА! Обов`язково зазначається кількість відмічених знаком "Х" клітинок.

- у пункті 13 відображаються: розташування транспортних засобів А і В на момент настання ДТП, стрілками напрямок їх руху, дорожні знаки та розмітка, назва вулиць або доріг. Для позначення автомобіля використовується позначка " ". Для зображення роздільних смуг, перехрестків та вулиць використовуються позначки "¦ ", " + ", " = " (п. 7.11.);

- у пункті 14 надається додаткова інформація, яка не міститься у Повідомлені та яку водій транспортного засобу вважає за необхідне викласти. У разі необхідності дозволяється використання додаткового аркуша. У такому випадку в пункт 14 Повідомлення вноситься запис "додаткові пояснення на ___ аркушах додаються"(п.7.12);

- у пункті 15 ставиться підпис (підписи) особи (осіб), що оформляла (оформляли) Повідомлення.

При оформленні дорожньо-транспортної пригоди у такий спосіб (складення її учасниками Європротоколу без виклику відповідного підрозділу МВС України) не складається постанова про адміністративне правопорушення та не направляються матеріали дорожньо-транспортної пригоди до суду для притягнення відповідальної за вчинення такої пригоди особи до відповідальності.

Тобто, унеможливлюється існування відповідних судових рішень (про притягнення особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності), які б встановлювали вину учасника дорожньо-транспортної пригоди.

Цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду настає у разі наявності вини особи, незалежно від того чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку/злочину.

Судовою колегією встановлено, що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 11.02.2020 (Європротокол) складено з порушенням умов заповнення визначених в Інструкції, оскільки Європротокол не містить наступних даних:

- у пунктах 3, 4 повідомлення не зазначено вірне твердження знаком "Х";

- у пункті 5 повідомлення не зазначено відомостей про свідків ДТП, а також не вказано про те, що свідки ДТП "не виявлені" або були "відсутні";

- у пункті 12 повідомлення не зазначено вірне твердження знаком "Х", а у клітинці 17 (18) взагалі не зазначено кількості відмічених клітинок, що відповідно до підпункту 7.10 п. 7 Інструкції щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду є обов`язковим.

Також в тексті п.12 повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду зазначено: "не є визнанням відповідальності, а є коротким звітом про особливості та обставини які прискорять врегулювання претензій".

Жодних відомостей про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення будь-кого з водіїв Правил дорожнього руху України, чи відомостей про визнання одним з водіїв своєї вини в дорожньо-траснспорній пригоді в Європротоколі не зазначено.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з даного повідомлення (Європротоколу) від 11.02.2020 беззаперечно неможливо встановити, що винною особою у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є саме водій автомобіля "Citroen", державний номер НОМЕР_1 (третя особа на стороні відповідача).

Схема дорожньо-транспортної пригоди (пункт 13 Європротоколу) не свідчить про те, що винною особою у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є саме водій автомобіля "Citroen", державний номер НОМЕР_1 (третя особа на стороні відповідача).

Таким чином, наявне у матеріалах справи повідомлення про дорожньо-транспорну пригоду (Європрокол), колегією суддів не приймається до уваги, як доказ підтвердження наявності/відсутності вини учасників дорожньої-транспорної пригоди, оскільки є взаємозаперечним.

Окрім того, судова колегія зауважує на тому, що у наведеному вище Європротоколі не вірно вказано рік, в якому сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме 11.02.2020 року, тоді як сторонами не спростовується те, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталася 11.02.2021 року.

Враховуючи вище встановлене, оцінивши наявні в матеріалах докази окремо і їх сукупність в цілому, колегія суддів дійшла до висновку, що докази та посилання відповідача на певні обставини, є більш вірогідними, ніж надані позивачем докази та вказані ним обставини на підтвердження заявлених ним позовних вимог.

Відтак, враховуючи в даному випадку сукупність встановлених вище фактів та положення ст.ст. 75-79, 86 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Порушень судом першої інстанції норм процесуального права в розумінні ч. 3 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а також неправильного застосування норм матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Крім того, аналізуючи повноту дослідження судом першої інстанції обставин справи та обґрунтування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано обов`язок щодо надання оцінки аргументам учасників справи, що відносяться до предмету спору, та не вбачає порушення останнім норм процесуального права, в частині надання оцінки доводам позивача. До того ж, у оскаржуваному судовому рішенні належним чином зазначені підстави, на яких останнє ґрунтується, що відповідає усталеній практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя.

Посилання скаржника на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 20.06.20118 у справі № 308/3162/15-ц не є релевантними до спірних правовідносин.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 269, 277 Господарського процесуального кодексу України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Інші наведені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги позивача.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 у справі № 910/13674/21 - без змін.

Матеріали справи № 910/13674/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Ю.Б. Михальська

К.В. Тарасенко