ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

12 вересня 2022 року м. ХарківСправа № 341з-22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

без виклику представників сторін

розглянувши заяву

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Варамар Транс»
до Приватного акціонерного товариства "Турбогаз"
про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Варамар Транс» звернулося до Господарського суду Харківської області з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову (надалі - Заява).

Згідно з ч.2 ст.136 ГПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 138 ГПК України, заява про забезпечення позову до подання позовної заяви подається за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначив про те, що 07.12.2021 між ПрАТ «Турбогаз» та ТОВ «Варамар Транс» був укладений договір про надання послуг з транспортного експедирування експортно-імпортних і транзитних вантажів №712, відповідно до умов якого, на замовлення ПрАТ «Турбогаз» (клієнт), керуючись Договором та Заявкою №1 від 07.12.2021 до Договору, узгодженою сторонами, ТОВ «Варамар Транс» (експедитор) надало комплекс послуг з організації перевезення вантажу клієнта загальною кількістю 2 ящики, вагою 1121 кг та транспортного експедирування зазначеного вантажу за маршрутом, вказаним в узгодженій сторонами Заявці.

Так, заявник зазначає про те, що станом на момент звернення до суду із цією заявою про вжиття заходів забезпечення позову, боржником, відповідачем, ПрАТ «Турбогаз» не сплачено заборгованість за надані ТОВ «Варамар Транс» послуги в розмірі 317980,94 грн. ПДВ включно, з чого випливає порушення свого зобов`язання перед позивачем. При цьому, заявником наголошено про те, що позивач виконав свої зобов`язання за Договором, а саме - на підставі узгодженої Заявки №1 від 07.12.2021 надав відповідачу комплекс послуг, але останній порушив умови Договору, і не виконав своє зобов`язання зі сплати за отримані послуги в узгоджений сторонами строк - до 31.01.2022 всупереч умов Договору та письмово узгодженої сторонами Заявки №1 від 07.12.2021 року.

На підставі наведеного, заявником вказано на наявність спору про стягнення заборгованості, оскільки відповідачем порушуються права позивача на отримання плати за надані послуги та відшкодування витрат, понесених в інтересах відповідача в межах виконання Договору №712 від 07.12.2021 про надання послуг з транспортного експедирування експортно-імпортних вантажів.

Також, на обґрунтування заяви позивачем вказано про те, що відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно (додається), нерухомість, що належить відповідачу на праві власності, знаходиться в іпотеці, що, на думку заявника свідчить про те, що існує реальна загроза утруднення або взагалі неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Отже, на переконання заявника невжиття заходів забезпечення позову способом арешту коштів на банківських рахунках може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки в силу положень статті 192 ЦК України гроші є платіжним засобом, отже відповідач може в будь-який момент розрахуватись коштами банківського розрахункового рахунку і доведення позивачем доказами такого його права і, відповідно, можливості не вимагається. Крім того, заявником зауважено про те, що немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи третіх осіб, позбавить його можливості здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплати податків тощо, оскільки грошові кошти залишаються в володінні відповідача, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір. На час дії воєнного стану такий захід забезпечення як арешт коштів юридичної особи-боржника не позбавить можливості здійснювати такому боржнику виплату заробітної плати, сплачувати податки та ЄСВ.

Таким чином, на переконання позивача, наведені обставини дають підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, існує очевидна небезпека фактичного унеможливлення ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача при виконанні судового рішення, у разі задоволення позову, оскільки без вжиття заходів забезпечення позову стане неможливим реальне виконання судового рішення і для відновлення порушених прав позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

При таких обставинах, ТОВ "Варамар Транс" просить застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ПрАТ "Турбогаз" в межах ціни позову в сумі 707419,89 грн.

Розглянувши Заяву, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання заявника у своїй заяві на наявність у ПрАТ "Турбогаз" заборгованості (яка є буде предметом судового розгляду та підлягатиме доведенню її законності під час розгляду справи), як і інформація про те, що нерухомість, що належить відповідачу на праві власності, знаходиться в іпотеці, без конкретного наведення наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, та без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

При цьому, заходи забезпечення позову не повинні мати наслідком припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання.

Заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.

Втім у даному разі, Заява про забезпечення позову не містить достатніх та обґрунтованих підстав підтверджених доказами згідно яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності забезпечення позову, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову.

Будь-якого обґрунтування щодо необхідності вжиття заходу забезпечення позову ця Заява також не містить. Жодних доказів, які б могли переконливо свідчити про те, що в разі невжиття заходів до забезпечення позову виконання рішення буде утруднене чи неможливим ТОВ "Варамар Транс" не надано та про їх наявність у Заяві не вказано.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З підстав наведених вище, суд не вбачає підстав для задоволення заяви ТОВ "Варамар Транс" про забезпечення позову.

Керуючись статтями 74, 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ТОВ "Варамар Транс" про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені ст.ст.256, 257 ГПК України.

Ухвалу підписано 12.09.2022 р.

Суддя Є.М. Жиляєв

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.