ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/50/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія АРКС

на рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2022, прийняте о 12:50 суддею Волковим Р.В. у м. Одесі, повний текст якого складено 11.07.2022,

та на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 21.07.2022, прийняте об 11:05 суддею Волковим Р.В. у м. Одесі, повний текст якого складено 26.07.2022,

у справі № 916/50/22

за позовом скаржника

до Товариства з обмеженою відповідальністю ТГЛ Україна

про стягнення 7674,46 грн.,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року Приватне акціонерне товариство (далі ПрАТ) Страхова компанія АРКС звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) ТГЛ Україна, в якому просило суд стягнути з останнього 7674,46 грн. заподіяних збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування згідно Генерального договору добровільного страхування вантажів №04г0д від 11.03.2020, внаслідок чого до нього в силу положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України, як до страховика, перейшло право вимоги до відповідача, як особи, відповідальної за шкоду, завдану пошкодженням (намоканням) вантажу масок у кількості 800 шт., прийнятого до перевезення за договором транспортного експедирування №88189 від 09.04.2019.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.07.2022 у задоволенні позову відмовлено, оскільки судом встановлено, що виплата позивачем страхового відшкодування відбулась без належної на те підстави, позаяк за умовами укладеного між позивачем та страхувальником Генерального договору добровільного страхування вантажів №04г0д від 11.03.2020 намокання товару не відноситься до страхових випадків, а відтак страховик в порядку суброгації не вправі вимагати від заподіювача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику з порушенням умов договору страхування.

11.07.2022 через систему «Електронний суд» представник відповідача надіслав заяву до місцевого господарського суду про ухвалення додаткового рішення у даній справі, в якій просив суд стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 21.07.2022 заяву представника ТОВ «ТГЛ Україна» задоволено та стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» на користь відповідача 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з обома рішеннями місцевого господарського суду позивач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі та відповідним чином розподілити судові витрати.

На думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про відсутність будь-яких доказів того, що відбувся страховий випадок, тоді як означене підтверджено наданими позивачем доказами, а саме актом про пошкодження, копією міжнародної товарно-транспортної накладної та копією звіту про результати огляду майна /обладнання/ ТЗ/ вантажу/ інше.

Також апелянт зазначає, що між позивачем та страхувальником було погоджено визнання страхового випадку та розмір нанесеного збитку внаслідок страхового випадку, а отже відповідач у справі не може спростовувати позовні вимоги своїм трактуванням норм договору страхування.

Підставою для скасування додаткового рішення апелянт вважає те, що відповідачем не було виконано ч. 2 ст. 170 ГПК України, а саме не направлено йому заяву про ухвалення додаткового рішення, а також зазначає, що відповідачем не було подано жодного доказу на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу у заявленій до стягнення сумі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Позивач в апеляційній скарзі заявляв клопотання про її розгляд з викликом сторін, в задоволенні якого ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.09.2022 відмовлено.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.03.2020 між позивачем та ТОВ АТБ-Маркет (далі Страхувальник) укладено Генеральний договір добровільного страхування вантажів №04г0д (далі Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству України і пов`язані з відшкодуванням Страхувальником шкоди, заподіяної третім особам або їхньому майну, а також шкоди, заподіяної юридичним особам у зв`язку з наданням транспортно-експедиторських послуг.

Пунктом 5.1.5 договору страхування, передбачено, що страховик у будь-якому випадку не здійснює виплату страхового відшкодування, якщо збитки викликані недостатністю або непридатністю упаковки застрахованого вантажу або підготовки його до транспортування, недотриманням правил завантаження, розвантаження, укладки, закріплення, складування вантажів встановленим правилам і нормам, та відправленням вантажів у пошкодженому стані.

Пункт 6.13 договору страхування встановлено застереження, що за вказаним договором не застраховано будь-які випадки пошкодження вантажу водою, окрім пошкоджень що відбулись внаслідок: аварії водопровідних, каналізаційних, опалювальних, протипожежних (спринклерних) систем або інших гідравлічних систем; раптових (не викликаних необхідністю їхнього вмикання) спрацьовувань протипожежних (спринклерних) систем, відповідно до умов п. 6.13.2 договору.

Пунктами 12.2.3 12.2.5 договору страхування передбачені дії Страхувальника при настанні події, що може бути визнана страховим випадком чи виникненні загрози настання такої події, зокрема, вимагати складання та видачі комерційного акту, складеного відповідно до законів/звичаїв держави, на території якої відбулась подія, що має ознаки страхового випадку, з відображенням в комерційному акті відомостей про вантаж, транспортний засіб, маршрут прямування і очікуваний розмір збитків, який, крім Страхувальника або його представника, повинен підписати представник перевізника (експедитора, власника складу).

Відповідно до п. 13.3.3 договору страхування для доведення розміру збитків необхідно надати наступні документи: комерційні акти, акти огляду вантажу представником Страховика, уповноваженим на це (сюрвейєром, аварійним комісаром), документи що свідчать про подальшу долю пошкодженого, зіпсованого вантажу (акти про списання, акти про знищення, акти про уцінення товару, акти розбирання, акти утилізації), акти експертизи, оцінки та подібні документи, складені відповідно до законів та, або звичаїв того місця, де визначається збиток, документи на здійснення витрати по рятуванню вантажу, диспаша (у випадку по відшкодуванню збитків, витрат та внесків по загальній аварії). Якщо у страхову суму були враховані витрати на перевезення вантажу в розмірі 10% від вартості вантажу, страхувальник зобов`язаний надати документи, що підтверджують оплату ним послуг на перевезення застрахованого вантажу.

Згідно пункт 14.7.1 договору страхування страхове відшкодування може бути отримане страхувальником тільки в тому випадку, якщо він виконав всі обов`язки відповідно до умов договору.

09.04.2019 між ТОВ АТБ-Маркет та відповідачем було укладено Договір транспортного експедирування №88189, за яким експедитор зобов`язується за плату і за рахунок клієнта виконати, а за необхідності організувати виконання визначених даним договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу морським транспортом, а клієнт зобов`язується прийняти та оплатити належним чином надані послуги на умовах і в порядку, передбачених вказаним договором.

За умовами вказаного договору виконавець (відповідач) зобов`язується за плату та згідно із заявкою на перевезення вантажу, поданою замовником (ТОВ АТБ-Маркет), доставити переданий йому замовником або третьою особою (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення та видати його вантажоодержувачеві.

На виконання заявки №46398/156538 12 від 30.09.2020 відповідач прийняв для перевезення вантаж товари народного споживання (далі товари) з розвантаженням у м. Одеса, отримувач вантажу ТОВ АТБ-Маркет.

Товари було придбано ТОВ АТБ-Маркет за контрактом на поставку продукції №3368-YM/CN від 08.11.2019 (далі Контракт), укладеним між продавцем YIWU MENGLONG IMPORT AND EXPORT CO,. LTD., Китай, та покупцем ТОВ АТБ-Маркет.

На виконання Контракту продавець виставив покупцю інвойс №ML2020081 від 23.09.2020 (т.1, а.с. 23) на загальну вартість 67 856,00 USD.

Серед інших товарів, в інвойсі зазначені Маски фільтрувальні захисні KN95. FFP2 NR., арт. YMKN95-1/YMKN95-3 у кількості 100 000 од., загальною вартістю 26 000 USD.

Позивач вказав, що отримувачем вантажу є страхувальник (ТОВ АТБ-Маркет»), місце розвантаження Одеса. У матеріалах справи (т. 1, а.с. 26) наявна копія CMR-накладної неналежної якості, на підставі якої не можливо встановити факт перевезення вантажу (товарів), водночас відповідач не заперечує проти такого факту, що в сукупності з іншими матеріалами справи дає підстави вважати його встановленим.

Згідно з актом служби логістики ТОВ АТБ-Маркет" від 12.11.2020 (. 1, а.с. 27), складеним комісією за участю техніка по обліку, старшого комірника, кладівника-приймальника складу та водія, комісією було виявлено брак у товарі (маска фільтрувальна захисна KN95. FFP2 NR., арт. YMKN95-1/YMKN95-3) у кількості 1050 шт. Також комісією встановлено, що на момент прибуття до РЦ Одеса/Дачне контейнер INKU2536587 знаходився в запломбованому стані.

12.11.2020 страхувальник надав позивачу заяву про подію та на виплату (т. 1, а.с. 28-29), в якій повідомив про подію, яка має ознаки страхового випадку, а саме про відкриття контейнера №INKU2536587 та виявлення при цьому пошкодження (намокання) вантажу масок у кількості 800 шт. Також просив виплатити страхове відшкодування.

Заява страхувальника про подію та на виплату була складена на підставі укладеного між страхувальником та позивачем Генерального договору добровільного страхування вантажів №04г0д від 11.03.2020, предметом якого є майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням заявленими на страхування вантажами, та заяви на страхування окремого перевезення вантажу №2963 від 01.10.2020.

За розрахунком начальника відділу врегулювання складних не моторних збитків ПрАТ Страхова компанія АРКС розмір страхового відшкодування склав 7674,46 грн.,

05.01.2021 позивачем складено Страховий Акт № ARX2691909, який кваліфікує подію як страховий випадок, та в якому зафіксований розмір завданих збитків і сума страхового відшкодування 7674,46 грн., а також зазначено про наявність у страховика права регресу.

Відповідно до платіжного доручення № 739325 від 11.01.2021 позивач перерахував ТОВ АТБ-Маркет" грошові кошти у сумі 7674,76грн. із призначенням платежу: «Страхове відшкодування згідно акту № ARX2691909».

Враховуючи зазначені обставини позивач на підставі приписів ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України Про страхування, вважає, що до нього перейшло право вимоги до відповідача, як перевізника відповідального за недостачу товару сплаченого ним страхового відшкодування.

Правовідносини сторін врегульовано наступними нормами права.

Відповідно до ст. 979 ЦК України та ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Страховим випадком, відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У відповідності до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

При цьому, за приписами ст.993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяні збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Виплата страховиком страхувальнику страхового відшкодування є обов`язком страховика за договором (ст. 988 ЦК України). Така виплата не припиняє деліктного зобов`язання і не може вважатися відшкодуванням шкоди потерпілому в цьому зобов`язанні, оскільки страховик у правовідносинах добровільного майнового страхування не є боржником у деліктному зобов`язанні. Тобто заподіювач шкоди залишається зобов`язаним відшкодувати завдану ним шкоду незалежно від того, чи звертався до нього з відповідною вимогою сам потерпілий, чи страховик після виплати потерпілому відшкодування за договором майнового страхування.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої особи страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої особи у деліктному зобов`язанні.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справах №910/2603/17 та № 755/18006/15-ц, які в силу приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України мають бути враховані при застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Слід зазначити, що при суброгації до страховика переходить лише частина вимоги страхувальника до заподіювача шкоди, яка дорівнює розміру страхового відшкодування. Таким чином, розмір страхового відшкодування має визначатися за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не вправі вимагати від заподіювача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику з порушенням умов договору страхування. Якщо розрахунок здійснювався за іншими правилами, ніж зазначено в договорі страхування, то при визначенні розміру вимоги страховика, який підлягає задоволенню, до заподіювача шкоди із суми, виплаченої страховиком страхувальнику, виключається виплата, не передбачена договором.

Отже, для виникнення підстав переходу до позивача права вимоги до відповідача в порядку суброгації, у даному випадку необхідною є одночасна наявність: 1) страхового випадку, умови настання якого передбачені Договором страхування; 2) розрахованої за умовами Договору страхування суми збитку та суми страхового відшкодування; 3) фактичної виплати суми страхового відшкодування страхувальнику.

Разом з тим, як вірно встановив місцевий господарський суд виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем на підставі договору страхування, проте, з порушенням його умов, а саме пунктів 13.3.3, 122.3-12.2.5 та 14.7.1. Більш того, виплата страхового відшкодування відбулась позивачем без належної на те підстави, позаяк за умовами укладеного між позивачем та страхувальником договору страхування (п. 6.13.) факт пошкодження товару в результаті намокання не мав би визнаватися позивачем страховим випадком, у зв`язку з чим місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки страховик в порядку суброгації не вправі вимагати від заподіювача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику з порушенням умов договору страхування.

Доводи апелянта про те, що ним були надані усі необхідні докази на підтвердження настання страхового випадку не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги, ці доводи не спростовують висновків, покладених в основу оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Не заслуговують на увагу колегії судів і твердження апелянта про те, що між позивачем та страхувальником було погоджено визнання страхового висновку, а тому відповідач не вправі спростовувати та не визнавати його, оскільки означена обставина не є підставою для відшкодування відповідачем відповідних збитків за умовами укладеного між сторонами договору та норм чинного законодавства.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2022 у даній справі прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а відтак колегія суддів вважає, що підстав для його скасування або зміни не має.

Також судова колегія не вбачає правових підстав для скасування додаткового рішення Господарського суду Одеської області від 21.07.2022 у даній справі, з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 та п.1 ч.3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1, 2, 3 ст.126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Приписами ч.3 ст.126 ГПК України обумовлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а згідно з ч.8 ст. 129 цього Кодексу, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вказує ч.4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспіврозмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст.126 ГПК України).

Відповідач в обґрунтування заяви про розподіл судових витрат на оплату правничої допомоги надав суду першої інстанції: акт №32 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 06.07.2022, платіжне доручення №5329 від 06.07.2022, договір №17/АС/17 про надання правничої правової допомоги від 21.09.2017 з додатком № 3 до договору

З матеріалів справи вбачається, зокрема з протоколу судового засідання від 06.07.2022, що адвокат Шишлюк В.Р., як представник відповідача, приймала участь у судовому засіданні у суді першої інстанції у даній справі.

Крім того, в матеріалах справи містяться складений адвокатом Шишлюк В.Р. відзив на позовну заяву, в якому зазначено, про попередній орієнтований розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести до закінчення розгляду справи по суті, а також додаткові пояснення.

Отже матеріалами справи підтверджується, що адвокатом Шишлюк В.Р. були надані послуги, які перелічені в акті №32 прийому-передачі виконаних робіт від 06.07.2022 та спростовуються доводи скаржника щодо відсутності доказів на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу у заявленій до стягнення сумі.

Зважаючи на вищевикладене та беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, враховуючи характер спору, принципи співрозмірності та розумності судових витрат, представлення інтересів довірителя/відповідача у судових засіданнях, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн.. При цьому, колегія суддів зазначає, що позивачем не спростовано співмірності витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Доводи апелянта про те, що відповідачем не направлялась йому відповідна заява про ухвалення додаткового рішення, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, враховуючи той факт, що позивач був належним чином повідомлений судом першої інстанції про призначення судового засідання з розгляду відповідної заяви відповідача, що не позбавляло його можливості звернутись з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та прибути у відповідне судове засідання.

Будь-яких інших доводів щодо незаконності додаткового рішення Господарського суду Одеської області від 21.07.2022, крім вищевикладених і визнаних колегією суддів безпідставними, апелянт не вказує, а тому підстави для його скасування також відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що висновки оскаржуваних рішень апелянтом не спростовані, отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а відтак оскаржувані рішення слід залишити без змін, як ухвалені у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Згідно із ст.129 ГПК України, судові витрати слід залишити за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2022 та додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 21.07.2022 у справі №916/50/22 залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія АРКС без задоволення.

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з ч.5 ст.12, ч.2 ст.282 та п.2 ч.3 ст.287 касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено 22.09.2022 о 10.45.

Головуючий суддя Г.П. Разюк

Суддя С.І. Колоколов

Суддя Я.Ф.Савицький