ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"19" вересня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/2356/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Шаратова Ю.А., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод готових сніданків «Аеро-зет» (01054, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 26, оф. 402, ) про забезпечення позову до подачі позовної заяви від 16.09.2022 (вх. № 4-45/22) особи, які можуть отримати статус учасників справи Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод готових сніданків «Аеро-зет» подало до Господарського суду Одеської області заяву про забезпечення позову до подачі позовної заяви від 16.09.2022 (вх. № 4-45/22), в якій просить суд накласти арешт на обладнання для промислового приготування або виробництва харчових продуктів: екструзійна машина для виготовлення сухих сніданків, пластівців, кукурудзяних паличок, арт SLG85-A, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Завод готових сніданків «Аеро-зет», та передати дане обладнання на відповідальністю «Завод готових сніданків «Аеро-зет» за рахунок позивача, до розгляду справи по суті.

В обґрунтування вказаної заяви заявник зазначає, що 27.05.2022 на території Чорноморського рибного порту у ТОВ «ЗГС «Аеро-Зет» ФОП ОСОБА_1 завдяки його співробітнику, водію автомобіля ДАФ номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 було привласнено Майно, а саме обладнання для промислового приготування або виробництва харчових продуктів: екструзійна машина для виготовлення сухих сніданків, пластівців, кукурудзяних паличок, арт SLG85-A. Вартість Майна згідно з митною декларацією становить 1 408 389,40 грн.

Право власності на дане майно належить ТОВ «ЗГС «Аеро-Зет» згідно з контракту на постачання обладнання (Договір купівлі-продажу від 26.05.2022.

Крім того, заявник зазначає, що не вступав в будь-які договірні відносини з ФОП ОСОБА_3 . При цьому, ТОВ ЗГС «Аеро-зет» зазначає, що йому стало відомо від працівників поліції, про те, що ФОП ОСОБА_1 привласнив майно заявника виконуючи субпідрядні послуги.

Заявник зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести в подальшому до пошкодження або знищення даного обладнання через погіршення погодних умов та неналежне його зберігання, а відповідно до неможливості використання даного обладнання за цільовим призначенням.

Невжиття заходів забезпечення позову у разі задоволення відповідного позову про визнання права власності призведе до формального, а не реального відновлення права власності Позивача, так як для використання майна за призначенням необхідно зберегти його цілісність.

Заявник зазначає, що ФОП ОСОБА_1 , не маючи юридично права власності на обладнання, фактично володіє ним, а отже може незаконно розпоряджатися даним майном, що може призвести до його відчуження іншим особам або навмисного знищення у разі невжиття заходів забезпечення позову.

У разі ж повного знищення обладнання внаслідок неналежного його зберігання або внаслідок умисного його знищення ФОП ОСОБА_1 виконання рішення суду про задоволення позову стане взагалі неможливим, так як майно, яке ТОВ «ЗГС «Аеро-зет» проситиме суд витребувати з чужого незаконного володіння, фізично не існуватиме.

Дослідивши зміст заяви про забезпечення позову, доказів, поданих в її обґрунтування, господарський суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод готових сніданків «Аеро-зет» про забезпечення позову до відкриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що таким заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Відповідно до частини четвертої статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Згідно із частиною першою статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 № 3477-IV при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 вказаної Конвенції передбачено, зокрема, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі Пантелеєнко проти України (п. 77, Заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2004 у справі Шмалько проти України (п. 43, Заява № 60750/00) наголосив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.97 р., Reports of Judgments and Decisions 1997-II, с. 510, п. 40).

Отже, невжиття заходів забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод готових сніданків «Аеро-зет» може унеможливити ефективне поновлення порушених прав, за захистом яких воно планує звернутись до суду, у випадку задоволення позову, оскільки заявник не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду, що являється передумовою для постановлення ухвали згідно статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України. Суд вважає що вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно є адекватним, тобто, співмірним відповідно вимогам, на забезпечення яких вони вживаються та прямо стосується майбутнього предмету спору.

Щодо передачі обладнання на відповідальне зберігання Товариству з обмеженою відповідальністю "Завод готових сніданків "Аеро-зет", слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону про виконавче провадження майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання).

Таким чином, Законом про виконавче провадження надано право виконавцю обирати кому передавати на зберігання майно, на яке накладено арешт, - боржнику або іншій особі. Єдиний випадок передачі майна, на яке накладено арешт, боржнику на зберігання, - це виконання рішення про забезпечення позову.

Аналогічні за змістом приписи містяться в пункті 12 та абзаці другому пункту 13 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, згідно із якими якщо опис і арешт майна (коштів) здійснюються на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику. Іншій особі майно на зберігання може бути передано лише у випадку відсутності боржника чи його відмови від прийняття майна на зберігання, а також у випадку, якщо судовим рішенням визначено іншу особу, якій необхідно передати майно на зберігання. Якщо описане майно передано на зберігання не боржникові чи його представнику, а іншій особі, то постанова про опис та арешт майна (коштів) складається в чотирьох примірниках. Перший примірник залишається у провадженні виконавця, а інші - вручаються зберігачеві майна та сторонам виконавчого провадження під підпис.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що законом передбачена можливість передачі арештованого майна на відповідальне зберігання заявнику. Проте, заявником жодним чином у заяві про забезпечення позову до подачі позовної заяви (вх. № 4-45/22 від 16.09.2022) не обґрунтовано, чому саме йому слід передати обладнання на відповідальне зберігання.

Судом встановлено, що як випливає зі змісту листа ФОП ОСОБА_1 від 07.06.2022 № 07, який був направлений на адресу ТОВ "ЗГС "Аеро-зет" ним прийнято міри по збереженню вантажівки та вантажу згідно з CMR № 069009 від 25.05.2022, які знаходяться на охоронюваній стоянці в м. Ізмаїл, вул. Аеродромна, 10.

Згідно із частиною шостою статті 140 Господарського процесуального кодексу України Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Частинами 1 та 4 ст.141 ГПК України встановлено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

З урахуванням відсутності у суду інформації з приводу можливих збитків Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову, правові підстави для зустрічного забезпечення наразі не вбачаються. Разом з тим, вказана особа не позбавлена права подати до суду відповідне клопотання, яке підлягає розгляду в порядку та протягом строків, встановлених статтею 141 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини сьомої статті 145 Господарським процесуальним кодексом України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Суд роз`яснює, що відповідно до частини третьої статті 138 Господарського процесуального кодексу України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод готових сніданків «Аерро-зет» про забезпечення позову до подачі позовної заяви від 16.09.2022 (вх. № 4-45/22) в частині накладення арешту на обладнання.

Не підлягає задоволенню заява про забезпечення позову до подачі позовної заяви від 16.09.2022 (вх. № 4-45/22 від 16.09.2022) в частині передачі обладнання на відповідальне зберігання Товариству з обмеженою відповідальністю «Завод готових сніданків «Аеро-зет» за рахунок заявника, до розгляду справи по суті, оскільки заявником жодним чином не обґрунтовано чому саме йому слід передати майно на відповідальне зберігання.

Керуючись статтями 136-138, 140, 141, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод готових сніданків «Аеро-зет» про забезпечення позову до подачі позовної заяви від 16.09.2022 (вх. № 4-45/22) задовольнити частково.

2. Накласти арешт на обладнання для промислового приготування або виробництва харчових продуктів: екструзійна машина для виготовлення сухих сніданків, пластівців, кукурудзяних паличок, арт SLG85-A, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Завод готових сніданків «Аеро-зет».

3. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод готових сніданків «Аеро-зет» про забезпечення позову до подачі позовної заяви від 16.09.2022 (вх. № 4-45/22) в частині передачі обладнання на відповідальністю «Завод готових сніданків «Аеро-зет» за рахунок позивача, до розгляду справи по суті.

Стягувачем за цією ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод готових сніданків «Аеро-зет» (01054, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 26, оф. 402, )

Боржником за цією ухвалою є: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала набрала законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її постановлення.

Суддя Шаратов Юрій Анатолійович