ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2022 р. Справа№ 910/9099/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

Розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БМ Транс" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.12.2021 у справі №910/9099/21 (суддя Стасюк С.В., м. Київ),

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевелл-Груп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БМ Транс"

про стягнення 49 481,00 грн,

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шевелл-Груп" (далі - позивач, ТОВ "Шевелл-Груп") звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БМ Транс" (далі - відповідач, ТОВ "БМ Транс") 49 481,00 грн, з яких: 47 895,09 грн - збитки, 129,91 грн - три проценти річних, 1 456, 00 грн - витрати на переклад документів.

Позов обґрунтований тим, що всупереч вимогам укладеного між сторонами договору перевезення вантажу від 23.06.2020 №2306/1 відповідач, як перевізник, не виконав умови зобов`язання з доставки вантажу, прострочив виконання свого зобов`язання та спричинив збитки для позивача.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.12.2021 у справі №910/9099/21 позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "БМ Транс" на користь ТОВ "Шевелл-Груп" 47 895,09 грн збитків, а також 2 197,24 грн судового збору. У іншій частині позову відмовлено.

Провадження у справі в частині стягнення 1 456, 00 грн витрат на переклад документів закрито.

Ухвалюючи вказане рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що ТОВ "Шевелл-Груп" надано суду докази, які свідчать, що між збитками позивача у виді митного боргу, сплаченого ним Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтерскаліт УА" (далі - ТОВ "Інтерскаліт УА"), та діями відповідача, які виявились у порушенні норм договору в частині нерозмитнення товару при ввезенні на територію ЄС, є прямий причинно-наслідковий зв`язок. У зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ "Шевелл-Груп" до ТОВ "БМ Транс" про стягнення 47 895,09 грн підлягають задоволенню.

Також, місцевий господарський суд зазначив про перевірки правильності розрахунку трьох процентів річних та їх доведеності, а відтак в цій частині позову відмовлено. Крім того, суд першої інстанції вказав, що питання розподілу витрат на переклад документів у розмірі 1 456,00 грн вирішено у справі №904/7055/20. Отже, в цій частині позову немає предмету спору, а відтак провадження в справі в цій частині підлягає закриттю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, ТОВ "БМ Транс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило рішення Господарського суду міста Києва від 30.12.2021 у справі №910/9099/21 скасувати та прийняти нове, яким повністю відмовити у задоволені позову ТОВ "Шевелл-Груп".

В обґрунтування доводів викладених в апеляційній скарзі, ТОВ "БМ Транс" вказує на те, що під час винесення Господарським судом міста Києва рішення від 30.12.2021 мало місце недоведеність обставин, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до винесення неправильного рішення і як наслідок - є підставою для його скасування.

Скаржник зазначає, що жодних реальних збитків чи додаткових витрат, у зв`язку з виконаним ТОВ "БМ Транс" перевезенням з ТОВ "Шевелл-Груп" не виникло, сплата митних платежів не є порушенням прав позивача, вимог від замовника перевезення на оплату додаткових витрат чи збитків позивач не отримував, претензій до відповідача не направляв. Отже, поданий позивачем позов повністю безпідставний, доводи заперечуються матеріалами справи, не мають відношення до фактичних обставин виконання перевезення, договірних відносин сторін та не відповідають чинному законодавству.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції у встановлений строк не надходив.

Частиною 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив на апеляційну скаргу через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням. Відтак, приймаючи до уваги, що позивач у строк, встановлений судом апеляційної інстанції, не подав відзив на апеляційну скаргу, суд дійшов висновку, що неподання позивачем відзиву не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2022 апеляційну скаргу ТОВ "БМ Транс" у справі №910/9099/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Апеляційна скарга ТОВ "БМ Транс" подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2022 вирішено витребувати з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9099/21 за позовом ТОВ "Шевелл-Груп" до ТОВ "БМ Транс" про стягнення 49 481,00 грн та відкласти розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ТОВ "БМ Транс" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.12.2021 у справі №910/9099/21 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/9099/21

До Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/9099/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/9099/21; розгляд апеляційної скарги ТОВ "БМ Транс" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.12.2021 у справі №910/9099/21 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розгляд судом апеляційної інстанції клопотань

Щодо поданого позивачем клопотання про залучення нових доказів, а саме - листа від 14.01.2022, колегія суддів зазначає наступне.

В силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в статтях 13, 14 ГПК України, а також приписах статті 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду.

Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 80 цього Кодексу, чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи. Так, за частиною 2 цієї статті, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно частини 4 цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Частина 5 цієї статті визначає, що у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний господарський суд розглядає справу повторно. Тобто метою суду є перевірка правильності й законності рішення суду першої інстанції, а способом досягнення цієї мети - розгляд справи по суті повторно.

За загальним правилом апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у справі доказами, тобто тими доказами, що були зібрані місцевим господарським судом, піддані оцінці і за результатами оцінки покладені в основу рішення цього суду або відхилені судом. Водночас суд переглядає справу також і за додатково поданими апеляційному суду доказами. Однак подання сторонами додаткових доказів апеляційному суду обмежено. Додаткові докази приймаються судом, якщо особа, яка подає докази, обґрунтує неможливість подання цих доказів місцевому господарському суду під час розгляду справи у першій інстанції. Обґрунтовуючи неможливість подання доказів суду першої інстанції, особа, яка бажає подати має довести обставини, що об`єктивно перешкоджали їй подати ці докази місцевому господарському суду.

Обмеження права на подання доказів в суді апеляційної інстанції покликано активізувати змагальний процес в суді першої інстанції. Його можливо розглядати як своєрідну процесуальну санкцію за невиконання особою, що бере участь у справі, своїх обов`язків по доказуванню в суді першої інстанції

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження, за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює одному учаснику справи більш сприятливі, аніж іншому умови в розгляді конкретної справи.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла до висновку, що поданий позивачем лист від 14.01.2022в (який був відсутній у суду першої інстанції на час винесення оскаржуваного рішення) до розгляду колегією суддів не приймаються.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як убачається із матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 23.06.2020 між ТОВ "Шевелл-Груп" (далі - експедитор) та ТОВ "БМ Транс" (далі - перевізник) укладено договір перевезення вантажу №2306/1, за умовами якого експедитор замовляє а перевізник надає послуги з організації і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародних сполученнях, а також у міжміських сполученнях по території України.

Відповідно до пункту 2.1.1 договору експедитор зобов`язується надавати вантажі для перевезень на підставі узгодженого "Замовлення на перевезення", що є невід`ємною частиною цього договору, в якому вказані: пункт завантаження, дата і час прибуття в пункт завантаження, пункт розвантаження, контактні особи та їх телефони, назва та характеристика вантажу, об`єм та вага вантажу, вартість перевезення, додаткові вимоги.

Згідно з пунктом 2.1.2 договору експедитор зобов`язується забезпечити оформлення всіх необхідних товарно-супровідних документів (CMR, TIR-CARNET для міжнародних перевезень) і, в разі необхідності інших митних документів в узгоджений термін. Забезпечити відповідність вантажу даним, заявленим в товарно-супровідних документах (по кількості, ціні, вазі, кольору, коду товару згідно УКТЗЕД та іншим характеристикам.)

За умовами пункту 2.1.6 договору експедитор зобов`язується організувати вантажно-розвантажувальні роботи, оформлення документів на приймання вантажів до перевезення та їх здачу не більше чим за: при замовленні на перевезення по території іноземних держав: 48 годин та завантаження/розвантаження і митне оформлення на території України на кожну партію вантажу та 48 годин на завантаження/розвантаження і митне оформлення на території інших держав на кожну партію вантажу, що транспортується одним автомобілем у міжнародному сполученні (за виключенням вихідних і святкових днів, якщо автомобіль було подано менш ніж, за 36 годин до початку таких; при замовленні на перевезення по території України: 24 години і на кожну партію вантажу (12 годин на завантаження і оформлення документів і 12 годин на розвантаження і оформлення документів).

Пунктом 2.1.8 договору визначено, що експедитор зобов`язується здійснювати завантаження автомобілів з врахуванням встановлених у державах, по території яких виконується перевезення вантажів, обмежень щодо загальної ваги вантажів та навантаження на вісь автомобіля. Експедитор відшкодовує збитки, завдані перевізнику невиконанням чи неналежним виконанням вказаного обов`язку.

Експедитор зобов`язується своєчасно оплачувати послуги перевізника (пункт 2.1.11 договору).

Відповідно до пункту 2.2.1 договору перевізник зобов`язується у випадку досягнення згоди сторін щодо умов конкретного перевезення вантажів, направляти експедитору підтверджене штампом перевізника "Замовлення на перевезення" з вказівкою водія та державного номера автомобіля.

Згідно з пунктом 2.2.7 договору перевізник зобов`язується доставити і здати вантаж вантажоодержувачу.

У пункті 2.2.8 договору сторони погодили, що перевізник зобов`язується у випадку простою автомобіля на кордоні з причини, що не залежить від перевізника та експедитора (черга, закриття кордонів), термін доставки вантажу автоматично збільшується на час простою.

Відповідно до пункту 3.1 договору ціни на послуги узгоджуються сторонами в замовленнях на перевезення і вказуються у рахунках-фактурах перевізника.

У випадку, якщо сторонами в замовленні на перевезення визначено вартість перевезення вантажу в іноземній валюті, то розрахунки здійснюються в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на дату розвантаження (пункт 3.2 договору).

Згідно з пунктом 4.1 договору розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі, у національній валюті України, шляхом переведення коштів з поточного банківського рахунку експедитора на поточний банківський рахунок перевізника, протягом 10 (десяти) банківських днів після отримання рахунка-фактури перевізника, товарно-транспортної накладної (CMR) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, акту виконаних робіт та податкової накладної.

Відповідно до пункту 4.2 договору днем здійснення платежу вважається день надходження грошових сум на поточний банківський рахунок перевізника.

За умовами пункту 5.5 договору у випадку затримки оплати, вказаної у пунктах 3.1, 4.1 даного договору, експедитор виплачує перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати.

Експедитор оплачує всі додаткові витрати, що узгоджені з експедитором, та підтверджені чеками, в момент їх виникнення, які поніс перевізник у зв`язку з перевезенням вантажу (пункт 5.6 договору).

Експедитор самостійно несе будь-яку відповідальність перед перевізником, одержувачем та органами державної влади за будь-які порушення, які виникли внаслідок відсутності, недостатності, неправдивості, підробки товарно-супровідних документів; неналежного упакування, завантаження, розміщення вантажу в автомобілі, невідповідності вантажу даним, заявленим в товарно-супровідних документах (по кількості, ціні, вазі, кольору, коду товару згідно УКТЗЕД та іншими характеристиками) (пункт 5.7 договору).

Відповідно до пункту 5.8 договору у випадку покладення стороною виконання зобов`язання, що виникла з цього договору, на третю особу, відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання вказаною третьою особою несе відповідна сторона за цим договором.

За фактом виконання перевезення сторони складають та підписують акт виконаних робіт (пункт 8.2 договору).

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020. Якщо жодна із сторін за два місяці до закінчення строку дії договору не попередить іншу сторону про припинення/розірвання договору, то термін дії та умови даного договору будуть автоматично продовжуватись на кожен наступний календарний рік (пункт 8.3 договору).

Згідно з пунктом 8.4 договору всі зміни та доповнення до даного договору будуть дійсні лише у тому випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та підписані уповноваженими представниками обох сторін.

У випадку, якщо відправлений перевізником експедитору акт виконаних робіт ним не підписаний і не заперечений на протязі 5 (п`яти) банківських днів з моменту його отримання експедитором, Акт вважається прийнятим експедитором без змін та підлягає оплаті в повному об`ємі (пункт 8.7 договору).

Відповідно до транспортної заявки від 27.08.2020 №3738/1 позивач та відповідач погодили послуги з перевезення вантажу за маршрутом перевезення: Житомирська область, Великі-Низгірці - Німеччина, 50858 Кельн. Вантаж: постільна білизна, подушки/Ящики/ об`єм 90 м.куб., вага до 10 т. Умови транспортування: CMR. Дата завантаження: 04.09.2020. Адреса місця розвантаження: Німеччина, 50858 Кельн. Дата вивантаження: 11.09.2020. Сума фрахту та умови оплати: фрахт 1 050,00 EUR б/г по курсу НБУ в день вивантаження авто. По отриманню оригіналів документів протягом 12-14 банківських днів.

13.08.2019 між ТОВ "Шевелл-Груп" (експедитор) та ТОВ "Інтерскаліт УА" (замовник) підписано договір надання транспортно-експедиційних послуг в міжнародному сполученні №13.08/1 (далі - договір №13.08/1).

ТОВ "Інтерскаліт УА" звернулося до позивача з претензією, в якій зазначило, що згідно транспортної заявки від 27.08.2020 №3738 до договору від 13.08.2019 №13.08/1 на транспортно-експедиційне обслуговування було завантажено товар вартістю 8 766,69 Євро. Інвойс від 04.09.2020 №00100. Згідно з заявкою товар мав розмитнитися в Дорохуску, Польща, але водій транспортного засобу не виконав умови заявки та не приїхав на розмитнення в Дорохуск, товар було доставлено у місце призначення нерозмитненим. Одержувач товару відмовився оплачувати вартість придбаного товару та вимагав терміново розмитнити його або владнати питання за допомогою страхових компаній. ТОВ "Інтерскаліт УА" в вказаній претензії зазначило про те, що в разі неможливості владнати ситуацію шляхом домовленості, вимагає компенсувати суму товару у розмірі 8 766,60 Євро.

Як вбачається з повідомлення про ввізне мито Головного митного управління Аахену (Німеччина) AT/SIOO/000197/01/2021/7050, транзитна декларація MRN 20PL302060№S3JZQ13 стосовно спірного товару не була оформлена при ввезенні товару на митну територію ЄС і надійшла до митниці тільки 27.01.2021, в зв`язку з чим було додатково нараховано податок на імпорт у сумі 1 402,66 Євро.

В подальшому між позивачем та ТОВ "Інтерскаліт УА" було проведено зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 1 402,66 Євро, що еквівалентно 47 895,09 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, саме цю суму заявлено позивачем до стягнення з відповідача в якості збитків, завданих порушенням умов договору перевезення від 23.06.2020 №2306/1.

Відповідач, в свою чергу, обґрунтовує свої заперечення тим, що під час виконання перевезення відповідач керувався умовами договору перевезення вантажу, транспортним замовленням позивача та CMR, і виконав його повністю. Порушення зобов`язань у діях відповідача та причинно-наслідковий зв`язок між його діями та будь-якими витратами позивача відсутній.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом частини 10 статті 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог частини 1 статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (частина 1 статті 909 ЦК України).

Згідно з частиною 2 статті 909 ЦК України договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

За приписами частини 3 статті 909 ЦК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк (частина 1 статті 919 ЦК України).

Відповідно до статті 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

В силу частини 1 статті 1 "Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" (далі - Конвенція) до правовідносин сторін мають бути застосовані положення даної Конвенції.

Згідно з частиною 1 статті 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору (стаття 932 ЦК України).

Така ж відповідальність експедитора за дії третіх осіб, залучених до виконання перевезення, встановлена статтею 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Статтею 4 Конвенції визначено, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником (частина 1 статті 9 Конвенції).

Як вбачається із штампу в графі 19 міжнародної вантажної накладної А№00100, зробленого п`ятьма мовами, в тому числі російською, на кордоні з Польщею, митні процедури щодо ввезення товару на територію Євросоюзу не виконано, товар не розмитнено.

На міжнародній накладній наявний також такий самий відбиток штампу одержувача Topsent GmbH, як на пакувальному листі, переклад якого надано позивачем до матеріалів справи: "Товар прийнято за умови подальшої перевірки. Залишаємо за собою право на повідомлення про пошкодження та дефекти після контролю, 11.09.2020".

Штамп в графі 19 вантажної накладної свідчить про невиконання митних процедур відповідачем.

Згідно з Правилами Інкотермс, DAP означає, що продавець виконав своє зобов`язання з постачання тоді, коли він надав покупцеві товар, випущений в митному режимі експорту та готовий до розвантаження з транспортного засобу, який прибув у вказане місце призначення. Умови постачання DAP покладають на продавця обов`язки нести всі витрати й ризики, пов`язані з транспортуванням товару в місце призначення, включаючи (де це буде потрібно) будь-які збори для експорту з країни відправлення.

В транспортній заявці від 27.08.2020 №3, відповідно до якої відповідач мав виконувати спірне перевезення, вказано, що митниця місця призначення - це "Дорохуск", Польща.

Отже, пункт пропуску "Дорохуск" (Польща) за змістом транспортної заявки мав бути місцем, де перевізник мав здійснити всі належні процедури, пов`язані із ввезенням вантажу на територію Євросоюзу.

Відповідач визнав, що водій оформив у пункті пропуску "Дорохуск" декларацію Т1 MRN 20PL302060№S3JZQ13, яка датована 09.09.2020. Митні процедури мало бути завершено до 16.09.2020, про що зазначено на аркуші 2 декларації.

Декларація Т1 - це документ в електронному та паперовому вигляді, що забезпечує перевезення вантажу від кордону ЄС до митниці місця призначення. Т1 - це також фінансова гарантія сплати митних платежів, що забезпечує можливість безперешкодного перевезення в межах ЄС в транзитному режимі (без сплати митних платежів). Оформлення ТІ здійснює компанія-резидент ЄС, що має відповідні дозволи (ліцензії) та виконує фінансове забезпечення.

Як зазначено вище, за умовами транспортного замовлення місце перетину кордону та митниця призначення співпадають, тобто усі процедури мали бути виконані послідовно відразу ж після перетину кордону ЄС, однак водій, який виконував спірне перевезення, це не врахував, що призвело до незавершеності процедур, пов`язаних із ввезенням спірного товару до ЄС. На міжнародній вантажній накладній в графі 19 міститься відбиток штампу митниці "Товар не розмитнено".

Як вбачається з повідомлення про ввізне мито Головного митного управління Аахену (Німеччина) AT/SIOO/000197/01/2021/7050 (далі - повідомлення), транзитна декларація Т1 MRN 20PL302060№S3JZQ13 стосовно спірного товару надійшла до митниці тільки 27.01.2021, в зв`язку з чим було додатково нараховано податок на імпорт у сумі 1 402,66 Євро. Т1 (транзитна декларація) є необхідною при ввезенні товарів на територію ЄС, а також для її перетину у режимі транзит. Оформлення Т1 є необхідним для ycix груп товарів відповідно до чинного митного законодавства ЄС.

Податок було нараховано на підставі ст. 101,105 (3) Регламенту ЄС №952/2013 Митного кодексу Союзу.

Сума податку повідомлена 01.03.2021.

Платник податку - ТОВ "TopCent", який є вантажоодержувачем спірного товару.

В повідомленні зазначено, що в порушення пунктів 1 та 3 статті 233 Регламенту ЄС товари, що перевозяться за декларацією ТІ MRN 20PL302060№S3JZQ13, не були належним чином задекларовані на митниці призначення протягом періоду поставки. Невиконання цього зобов`язання спричинило виникнення митного боргу відповідно до ст. 79 (1) Митного кодексу ЄС.

В повідомленні розраховано митний борг у розмірі 16% від митної вартості спірного вантажу, яка складала 8 766,60 Євро - 1 402,66 Євро, який мав сплатити одержувач товару.

В документах митниці зазначено відправника ТОВ "Інтерскаліт УА", одержувача - резидента Литви "Інтерскаліт", реєстраційні номери сідлового тягача та напівпричепа, які перевозили спірний вантаж, місце завантаження (Жмеринка), місце розвантаження (Кельн, Німеччина), найменування перевізника ("БМ Транс"), місце митного контролю (Дорохуск, Польща), довіритель - AT "JAS-FBG" (польська фірма, що уповноважена провести митні процедури).

Останній день проходження митних процедур - 16 .09.2020.

З документів, доданих до матеріалів справи, вбачається, що відповідач не виконав митні процедури у визначений термін до 16.09.2020, натомість доставив товар одержувачу в Кельн не розмитненим.

Місцевий господарський суд обґрунтовано спростував доводи відповідача про те, що повідомлення про ввізне мито, яке надане позивачем, підтверджує необхідність сплати саме ввізного мита (імпортного) у розмірі 16%, а не на сплату штрафів, оскільки в статті 79 Митного кодексу ЄС йдеться про митний борг, що виникає внаслідок недотримання вимог, а не про ввізне мито, як це стверджує відповідач. Відтак митний борг, про який йдеться в повідомленні, виник внаслідок неналежного виконання зобов`язань перевізником.

Із змісту статті 14 Конвенції випливає, що в разі виникнення перешкод чи труднощів в процесі спірного перевезення відповідач мав звернутися до позивача за інструкціями чи роз`ясненнями, однак він цього не зробив, а натомість транспортував спірний товар у Німеччину без належного виконання митних процедур.

Крім того, після вручення товару одержувачу відповідач не повідомив позивача про ці обставини та не вжив жодних заходів для зменшення чи відшкодування збитків, спричинених його діями.

Отже, виходячи з мети поставки спірного вантажу та враховуючи покладення на водія транспортного засобу обов`язків експедитора, слід зробити висновок про те, що він мав вчинити дії за місцем проходження митних процедур на кордоні, які інші особи вчинити не мали можливості. Зазначене безпосередньо випливає із приписів Регламенту Європейського Парламенту і Ради (ЄС) №9952/2013 від 09.10.2013 про встановлення Митного кодексу Союзу (нова редакція) (із змінами).

Зазначені вище обставини встановлені також у постанові Центрального апеляційного господарського суду від 15.09.2021 у справі № 904/7055/20.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За приписами статей 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивачем надано суду докази, які свідчать, що між збитками позивача у виді митного боргу, сплаченого ним ТОВ "Інтерскаліт УА" та діями відповідача, які виявились у порушенні норм договору в частині нерозмитнення товару при ввезенні на територію ЄС, є прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України до реальних збитків відносяться втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно зі статтею 611 ЦК України відшкодування збитків є встановленим договором або законом правовим наслідком, що настає у разі порушення зобов`язання.

Статтею 623 ЦК України визначено, що збитки кредиторові відшкодовуються боржником у разі порушення ним зобов`язання.

Згідно з частиною 2 статті 217 ГК України сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

За приписами статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною.

Враховуючий вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ТОВ "Шевелл-Груп" до ТОВ "БМ Транс" про стягнення 47 895,09 грн збитків підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 129,91 грн трьох процентів річних та 1 456,00 грн витрат на переклад документів.

Відповідно до вимог частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас, ТОВ "Шевелл-Груп" визначено період протягом якого ним розраховано три проценти річних з 30.04.2021 по 01.06.2021, однак суд першої інстанції вірно зазначив, що в матеріалах справи немає жодного доказу, на підставі якого можливо було б встановити строк, зі спливом якого у відповідача виник обов`язок, передбачений частиною 2 статті 625 ЦК України. За таких обставин, суд не позбавлений можливості перевірити правильність розрахунку трьох процентів річних, у зв`язку з чим в цій частині позову слід відмовити.

Також місцевий господарський суд дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що питання щодо стягнення з відповідача 1 456,00 грн витрат на переклад документів вирішено у справі №904/7055/20, тобто в цій частині позову немає предмету спору, а відтак провадження в справі в цій частині підлягає закриттю.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених відповідачем в апеляційній скарзі

Відносно посилань скаржника на перебіг строку позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Законодавець визначає загальний строк позовної давності, який встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України), а також спеціальний строк позовної давності (скорочений або більш тривалий порівняно із загальною позовною давністю) для вимог окремих видів вимог тривалістю в один рік, п`ять років та десять років відповідно (статті 258 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 315 ГК України до пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії.

В частині 1 статті 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів 1956 року передбачено, що термін позовної давності для вимог, що випливають з перевезення, на яке поширюється ця Конвенція, встановлюється в один рік.

Вказана норма кореспондується з пунктом 6 частини 2 статті 258 ЦК України, відповідно до якого для вимог, обумовлених перевезенням вантажу та поштових відправлень, встановлений строк давності в один рік.

Частина 1 статті 261 ЦК України встановлює загальні критерії визначення початку перебігу строку позовної давності, який обчислюється від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частиною 1 статті 925 ЦК України до пред`явлення перевізникові позову, що випливає із договору перевезення вантажу, пошти можливим є пред`явлення йому претензії у порядку, встановленому законом, транспортними кодексами (статутами).

Водночас, норми статті 925 ЦК України, не зобов`язують, а лише надають право позивачу на досудове врегулювання спору, перед звернення із позовом до суду.

Таким чином непред`явлення претензій до відповідача перед зверненням до суду не має жодного правового значення.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні статті 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 30.12.2021 у справі №910/9099/21, відповідно, апеляційна скарга ТОВ "БМ Транс" є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 30.12.2021 у справі №910/9099/21 покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 8, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БМ Транс" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.12.2021 у справі №910/9099/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/9099/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко