ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2022 р. Справа№ 910/10763/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Барсук М.А.

секретар судового засідання Денисевич К.Ю.

представники сторін:

позивача : Муляр Є.Г., ордер АА №1150576 від 25.10.2021

відповідача : не з`явився.

розглянувши апеляційні скарги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 (повний текст складено 21.12.2021) та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 (повний текст складено 25.01.2022) у справі № 910/10763/21 (суддя - Ломака В.С.)

за позовом Спільного українсько-латвійського підприємства «Хімімплекс» (Товариства з обмеженою відповідальністю)

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 6 342 070,20 грн,-

В С Т А Н О В И В:

02.07.2021 Спільне українсько-латвійського підприємство «Хімімплекс» (Товариства з обмеженою відповідальністю) (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - відповідач) про стягнення 6 342 070,20 грн, з яких: 5 551 200,00 грн - основний борг, 72 165,60 грн - інфляційні втрати, 25 099,80 грн - 3 % річних, 305 020,80 грн - пеня, та 388 584,00 грн - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки від 25.01.2021 № 53-129-01-21-02219 в частині повної та своєчасної оплати поставленої позивачем продукції, внаслідок чого за Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування штрафних санкцій та компенсаційних виплат.

15.09.2021 позивачем до суду першої інстанції подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно з якою Спільне українсько-латвійське підприємство «Хімімпекс» (Товариство з обмеженою відповідальністю) просило суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 5 648 465,40 грн, з яких: 5 551 200,00 грн - основний борг, 72 165,60 грн - інфляційні втрати, 25 099,80 грн - 3 % річних. У той же час у наведеній заяві позивач вказав про те, що він відмовляється від стягнення пені та штрафу відповідно до частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, а також просив повернути йому відповідну суму судового збору, сплаченого при поданні до суду позовної заяви.

19.10.2021 позивачем до суду першої інстанції подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно з якою Спільне українсько-латвійське підприємство «Хімімпекс» (Товариство з обмеженою відповідальністю) просило суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 290 628,10 грн, з яких: 145 314,05 грн - інфляційні втрати, 70 269,83 грн - 3 % річних, оскільки сума основного боргу сплачена відповідачем в повному обсязі.

25.10.2021 позивачем до суду першої інстанції подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно з якою Спільне українсько-латвійське підприємство «Хімімпекс» (Товариство з обмеженою відповідальністю) просило суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 215 583,88 грн., з яких: 145 314,05 грн. - інфляційні втрати, 70 269,83 грн. - 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 прийнято відмову Спільного українсько-латвійського підприємства «Хімімпекс» (Товариства з обмеженою відповідальністю) від позову в частині вимог про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 305 020,80 грн пені та 388 584,00 грн штрафу та провадження в частині означених позовних вимог закрито на підставі пункту 4 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України. Цією ж ухвалою закрито провадження у справі № 910/10763/21 в частині позовних вимог Спільного українсько-латвійського підприємства «Хімімпекс» (Товариства з обмеженою відповідальністю) до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення основного боргу в розмірі 5 551 200,00 грн на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України. Також, Спільному українсько-латвійському підприємству «Хімімпекс» (Товариству з обмеженою відповідальністю) з Державного бюджету України повернуто судовий збір в сумі 88 470,05 грн, сплачений на підставі платіжного доручення від 30.06.2021 року № 3248 на загальну суму 95 131,06 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 21.12.2021 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Спільного українсько-латвійського підприємства «Хімімпекс» (Товариства з обмеженою відповідальністю) 68 680,90 грн 3% річних, 145 314,05 грн інфляційних втрат, а також 1 448,22 грн витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. У задоволенні заяви відповідача від 20.12.2021 року № 13674/51 про відстрочення виконання рішення суду строком на один рік відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що відповідачем своєчасно не виконано зобов`язання за договором поставки від 25.01.2021 № 53-129-01-21-02219, отже позивачем правомірно нараховано 3% річних та інфляційні втрати, однак судом вставнолено, що заявлений до стягнення розмір 3% річних є арифметично не вірним, у зв`язку з чим судом здійснено його перерахунок. Водночас, суд першої інстанції встановив відсутність підстав для зменшення розміру 3% річних.

30.12.2021 Спільне українсько-латвійського підприємство «Хімімплекс» (Товариства з обмеженою відповідальністю) звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про відшкодування витрат на правничу допомогу на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 25 000,00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 12.01.2022 заяву Спільного українсько-латвійського підприємства «Хімімпекс» (Товариства з обмеженою відповідальністю) про відшкодування витрат на правову допомогу в справі № 910/10763/21 задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Спільного українсько-латвійського підприємства «Хімімпекс» (Товариства з обмеженою відповідальністю) 7 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти вимог заяви Спільного українсько-латвійського підприємства «Хімімпекс» (Товариства з обмеженою відповідальністю) від 28.12.2021 року № 2/ЮФКМ/68/2021 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням від 21.12.2021, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 у справі № 910/10763/21 та прийняти нове про відмову у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку апелянта відсутня його вина у порушенні спірних зобов`язань. Заборгованість виникла через неналежне виконання Державним підприємством «Гарантований покупець», яке є монополістом-покупцем електричної енергії, перед апелянтом зобов`язань щодо своєчасної оплати за вироблену ним електроенергію, а відтак, останній не мав можливості здійснити своєчасний розрахунок з позивачем. Водночас, суд першої інстанції безпідставно відхилив його клопотання про зменшення суми 3% річних та не врахував його скрутне фінансове становище та специфіку його діяльності.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Руденко М.А., Барсук М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 відкладено вирішення питання про подальший рух апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 у справі № 910/10763/21 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду та витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали даної справи.

Водночас, Не погоджуючись з прийнятим додатковим рішенням від 12.01.2022, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 у справі № 910/10763/21.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку апелянта суд першої інстанції не повною мірою розглянув його заперечення щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи предмет спору, а саме стягнення 3% річних та інфляційний втрат за своєчасно невиконане зобов`язання за договором поставки, то така справа не є справою значної складності, а відтак, не потребує значних зусиль у формуванні правової позиції, зборі доказів, проведення експертиз, аналізу практики тощо. Оскільки звернення позивача за професійною правничою допомогою було його добровільним рішенням, то такого роду витрати не можуть бути покладені на відповідача, адже, позивач міг представляти інтереси своєї компанії в порядку самопредставництва.

08.02.2022 матеріали апеляційної скарги, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 08.02.2022 передані колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. - головуючий суддя, судді: Руденко М.А., Барсук М.А.

25.05.2022 на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду надійшли з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/10763/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» ДП «НАЕК «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 у справі № 910/10763/21. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи. Зупинено дію оскаржуваного рішення до закінчення його перегляду в апеляційному порядку.

Водночас, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» ДП «НАЕК «Енергоатом» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 у даній справі та призначено розгляд апеляційної скарги на 20.07.2022 (з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 20.07.2022).

04.07.2022 позивачем подано відзив на апеляційну скаргу ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» ДП «НАЕК «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2021, у якому він просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального право, в той час, як апелянтом не наведено обставин та аргументів, які є підставою для спростування висновків суду першої інстанції. Апелянтом не наведено жодних обставин, які б підтвердили відсутність його вини у прострочені оплати за договором поставки від 25.01.2021 № 53-129-01-21-02219. Водночас, суд враховуючи інтереси як позивача, так і відповідача, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для зменшення суми нарахованих 3% річних. Також позивач просив суд покласти на апелянта судові витрати пов`язані з розглядом даної справи в суді апеляційної інстанції.

04.07.2022 позивачем подано відзив на апеляційну скаргу ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» ДП «НАЕК «Енергоатом» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2022, у якому він просив додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач не погоджується з твердженням апелянта, що дана справа є простою, оскільки підставою позову є договірні відносини, що склалися за результатами публічної закупівлі, крім того, відповідач є юридичною особою з особливим правовим статусом. Сама ж справа була розглянуто в ході 7 судових засідань. Також позивач просив суд покласти на апелянта судові витрати пов`язані з розглядом даної справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2022 відкладено розгляд апеляційної скарги ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» ДП «НАЕК «Енергоатом» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 на 10.08.2022.

Водночас, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2022 вирішено об`єднати розгляд апеляційних скарг ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Централізовані закупівлі» ДП «НАЕК «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 у справі № 910/10763/21 в одне апеляційне провадження та призначити їх спільний розгляд на 10.08.2022.

У судовому засіданні представник позивач просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг, а оскаржувані рішення та додаткове рішення залишити без змін.

Апелянт у судове засідання не з`явився, однак, ним подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням представників, які представляють його інтереси у даній справі у щорічній відпустці. Водночас, апелянт акцентував увагу суду на дію указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року.

Колегією суддів під час розгляду даної справи враховано, що на підставі указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (зі змінами від 14.03.2022, від 18.04.2022, від 17.05.2022), Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.

Разом з тим, у відповідності до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

А тому, враховуючи, що під час воєнного стану суди не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника апелянта у судовому засіданні 10.08.2022, тоді як його вимоги та доводи вже викладені в апеляційній скарзі. А відтак, колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання апелянта про відкладення розгляду справи.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, 25.01.2021 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі директора відокремленого підрозділу «Атомкомплект» (який у подальшому перейменовано на відокремлений підрозділ «Централізовані закупівлі») (далі - покупець) та Спільним українсько-латвійським підприємством «Хімімпекс» (Товариством з обмеженою відповідальністю) (далі - постачальник) укладено договір поставки № 53-129-01-21-02219 (далі - Договір).

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений відповідними печатками.

Відповідно до пункту 1.1 Договору постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, поставити смоли іонообмінні виробництва DUPONT (DOW) Specialty Electronic Material Switzerland GmbH, Франція, Італія (далі - продукція) для потреб ВП «Рівненська АЕС» (кінцевий споживач) ДП "НАЕК «Енергоатом», а покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, прийняти і оплатити продукцію.

Згідно з пунктом 1.2 Договору найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначено в Специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору.

З матеріалів справи вбачається, що у Специфікації № 1 до Договору сторони погодили поставку відповідачу продукції загальною вартістю 5 551 200,00 грн. (у тому числі ПДВ 20 % - 925 200,00 грн.).

Сума Договору складає 5 551 200,00 грн., у тому числі ПДВ 20 % - 925 200,00 грн. (пункт 3.1 цієї угоди).

За умовами пунктів 3.2, 3.3 означеного правочину ціна за одиницю продукції встановлена в національній валюті України і зазначена в Специфікації. В ціну продукції включені витрати, пов`язані з виготовленням продукції, упаковкою (тарою), маркуванням, доставкою вантажоодержувачу та гарантійними зобов`язаннями.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що покупець сплачує вартість продукції за ціною, зазначеною в Специфікації, в національній валюті України шляхом банківського переказу на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до пункту 4.2 цієї угоди оплата поставленої продукції за Специфікацією здійснюється покупцем за кожну партію протягом 45 робочих днів від дати підписання акту приймання-передачі поставленої продукції.

Згідно з пунктом 5.4 Договору датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача.

Пунктом 5.11 Договору встановлено, що право власності на продукцію набувається покупцем з моменту успішного проходження вхідних контролів, що підтверджується відповідними актами та ярликом на придатну продукцію.

У пункті 6.1.1 наведеного правочину закріплено обов`язок покупця своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленої продукції.

У пунктах 10.1, 10.3 Договору сторони погодили, що цей правочин набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє по 01.02.2022 року, а в частині оплати за поставлену продукцію - до повного розрахунку. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії, та виконання діючих зобов`язань.

Як вірно встановлено встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, на виконання умов Договору від 25.01.2021 року № 53-129-01-21-02219 позивач відповідно до наявних у матеріалах справи копій підписаних між уповноваженими представниками сторін актів приймання-передачі ТМЦ поставив у власність відповідача погоджену між контрагентами продукцію загальною вартістю 5 551 200,00 грн. (у тому числі ПДВ 20 % - 925 200,00 грн.). Так, за актом приймання-передачі ТМЦ від 01.03.2021 року № 041-35/62 позивач поставив відповідачу продукцію на суму 1 890 000,00 грн., за актом приймання-передачі ТМЦ від 01.03.2021 року № 041-35/62/1 - на суму 918 000,00 грн., за актом приймання-передачі ТМЦ від 03.03.2021 року № 041-35/65 - на суму 1 140 000,00 грн., за актом приймання-передачі ТМЦ від 03.03.2021 року № 041-35/65/1 - на суму 1 603 200,00 грн. Вказані товаророзпорядчі документи підписані уповноваженими представниками сторін Договору без жодних зауважень чи заперечень.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки товару свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником умов укладеного між сторонами Договору.

Проте, в порушення вищевказаних положень Договору відповідач отриману від позивача продукцію в установлений Договором строк не оплатив, у зв`язку з чим Спільне українсько-латвійське підприємство «Хімімпекс» (Товариство з обмеженою відповідальністю) для захисту своїх прав звернулося до суду з даним позовом, в якому, з урахуванням прийнятих судом до розгляду заяв від 13.09.2021 року № 629/09, від 18.10.2021 року № 691/10 та від 25.10.2021 року № 1/ЮФКМ/68/21, просило суд стягнути з покупця нараховані постачальником на підставі статті 625 Цивільного кодексу України компенсаційні виплати.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладений сторонами договір від 25.01.2021 № 53-129-01-21-02219 за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак відносини, що з нього виникають, регулюються відповідними положеннями Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

За змістом ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Крім того, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що, виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні нарахування.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про відсутність його вини у прострочені виконання взятих на себе зобов`язань за договором поставки від 25.01.2021 № 53-129-01-21-02219 через невиконання Державним підприємством «Гарантований покупець» зобов`язань перед відповідачем. Державне підприємство «Гарантований покупець» не є стороною цього договору, а відтак, до нього не можуть бути пред`явлені грошові зобов`язання щодо його належного виконання. В той час, як описані заявником відносини засновані на двох самостійних, незалежних один від одного договорах, що між собою не пов`язані та спільних прав та обов`язків для осіб, які є їхніми сторонами, не встановлюють.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно частини 3 ст. 551 ЦК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини 3 ст. 551 ЦК свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.

Тобто, обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК вказує на неспівмірність розміру пені з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду. В законі не визначається перелік виняткових обставин та не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій у зв`язку з чим господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

При стягненні неустойки шкода кредитору, завдана порушенням зобов`язання презюмуються (її не треба доводити) і компенсується за рахунок неустойки.

Відтак, при вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені.

Поняття "значно" та "надмірно", які використовуються ст. ст. 551 ЦК та 233 ГК, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача щодо розміру нарахованої суми 3 % річних, оскільки відповідачем не доведено факту її неспівмірності чи існування інших істотних обставин, що мають значення. Несвоєчасне виконання зобов`язання виникло з вини відповідача, а розмір нарахованих позивачем 3 % річних в силу статті 625 ЦК України не є джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора та не становить непомірний тягар для відповідача.

Щодо апеляційної скарги відповідача на додаткове рішення від 12.01.2022 колегія зазначає наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, заява про стягнення витрат на правову допомогу з відповідними доказами була подана 28.12.2021, тобто у строк, передбачений вимогами ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

В той же час, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, натомість, покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем долучено матеріалів справи:

- копію укладеного між ним та Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Копусь і Муляр» договору про надання правової допомоги від 14.09.2021 року №ЮФКМ/68/2021;

- копію виписки з банківського рахунку Адвокатського об`єднання «Юридична фірма «Копусь і Муляр» про оплату позивачем вартості послуг професійної правничої допомоги в розмірі 25 000,00 грн;

- копію підписаного між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Копусь і Муляр» акту прийому-передачі наданих послуг від 24.12.2021 року №1 загальною вартістю 25 000,00 грн;

- копії виданих Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Копусь і Муляр» ордерів від 15.09.2021 року серії КС № 403392 та від 25.10.2021 року серії АА № 1150576 на представництво відповідно адвокатом Копусем Андрієм Анатолійовичем та адвокатом Муляром Євгенієм Григоровичем інтересів позивача в суді.

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

За умовами пункту 4.1 Договору загальна вартість юридичних послуг (гонорар), що мають бути надані відповідно до цього Договору, визначається з розрахунку вартості всього фактично витраченого часу Адвокатського об`єднання на виконання завдання клієнта, та не може перевищувати 25 000,00 грн. без ПДВ.

Враховуючи наведені положення, суд дійшов висновку про те, що умовами вищевказаного Договору прямо та конкретно не визначено фіксованого розміру гонорару або ставки та порядку розрахунку погодинної оплати адвокатських послуг, тоді як наведена угода містить лише положення про граничний максимальний розмір гонорару Адвокатського об`єднання за надання клієнту правової допомоги в даному спорі.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг.

Статтею 632 Цивільного кодексу України унормовано поняття ціни договору. Так, за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Відповідно до статті 189 Господарського кодексу України ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Правовий аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права. Ціна в договорі про надання правової допомоги є істотною умовою, встановлюється за домовленістю сторін шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару.

Ціна договору, тобто розмір адвокатського гонорару, може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата, кожний з яких відрізняється порядком обчислення.

Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та конкретної (а не граничної) ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Близька за змістом правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 21.03.2019 року в справі № 914/359/18, від 06.03.2019 року в справі № 922/1163/18 та інших.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність в Договорі конкретно визначеного розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру), не дає як суду, так і іншій стороні спору (зокрема, відповідачу), можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

При цьому, потрібно враховувати правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18, про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг, врахувавши складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до копії акту прийому-передачі наданих послуг від 24.12.2021 року № 1 загальною вартістю 25 000,00 грн., за змістом якої Адвокатське об`єднання в рамках Договору надало клієнту послуги з представництва клієнта у спорі з ВП "Централізовані закупівлі" ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", а саме:

- ознайомлення з договірними документами та документами щодо виконання договору від 25.01.2021 року № 53-129-01-21-02219, наданих клієнтом;

- ознайомлення з документами, розміщеними на відкритому ресурсі Prozorro, які стосуються проведення процедури закупівлі;

- правовий аналіз виконання сторонами своїх зобов`язань згідно договору від 25.01.2021 року № 53-129-01-21-02219;

- пошук судової практики з аналогічних правовідносин між суб`єктами господарювання України; розробка правової позиції та стратегії захисту прав клієнта;

- складання проектів необхідних процесуальних документів в процесі розгляду справи господарським судом міста Києва;

- участь у судових засіданнях по справі № 910/10761/21.

Разом із тим, позовна заява була складена Спільним українсько-латвійським підприємством «Хімімпекс» (Товариство з обмеженою відповідальністю), підписана його директором та подана до господарського суду міста Києва 02.07.2021 року, тоді як договір про надання правової допомоги № ЮФКМ/68/2021 підписаний між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Копусь і Муляр» лише 14.09.2021 року, тобто після подання наведеного позову.

Після укладення між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Копусь і Муляр» від імені Спільного українсько-латвійського підприємства «Хімімпекс» (Товариство з обмеженою відповідальністю) до суду надходили лише заяви про зменшення розміру позовних вимог від 18.10.2021 року № 691/10 та про збільшення розміру позовних від 25.10.2021 року № 1/ЮФКМ/68/21.

Отже, враховуючи наявність заперечень відповідача проти стягнення з нього на користь позивача судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в цій справі та недоведеність позивачем того, що його витрати на оплату адвокатських послуг, зокрема, з правового аналізу виконання сторонами своїх зобов`язань згідно договору від 25.01.2021 року № 53-129-01-21-02219, ознайомлення з документами, розміщеними на відкритому ресурсі Prozorro, які стосуються проведення процедури закупівлі (з урахуванням того, що сама процедура проведеної закупівлі сторонами у справі не оспорювалася), та пошуку судової практики з аналогічних правовідносин між суб`єктами господарювання України (на яку відсутні посилання у поданих позивачем після 14.09.2021 року процесуальних документах) були неминучими, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що справедливим та співрозмірним є стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 500,00 грн.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання апелянта, що витрати на правничу допомогу позивача не можуть бути покладені на відповідача, оскільки позивач міг представляти інтереси своєї компанії в порядку самопредставництва.

Як уже зазначалося колегією суддів, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Отже, вибір порядку представництва належить виключно учаснику справи, водночас, його опонентом жодним чином не може нівелюватися таке право, як і право, на відшкодування судових витрат.

Крім того, доводи апелянта про відсутність попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат спростовуються наявними в матеріалами доказами.

Так, у першій заяві по суті (позовній заяві) позивач на виконання пункту 9 частини 3 статті 162 ГПК України зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат складається з суми сплаченого судового збору у розмірі 95 131,06 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 44 000,00 грн. Крім того, позивачем зауважено, що документи на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу та обсягу таких послуг будуть надані додатково в процесі розгляду справи.

Таким чином, викладені в апеляційних скаргах доводи фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни рішення чи додаткового рішення не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, надав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом встановлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.

Відповідно до ст. 276 ГПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин справи апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а оскаржувані рішення - слід залишити без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційних скарг відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційні скарги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 у справі № 910/10763/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 у справі № 910/10763/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/10763/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20.09.2022.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук