РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.09.2022Справа № 910/2298/22

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Велланд Ойл"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Центральна енергетична група"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачаТовариство з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна"
простягнення 802467,12 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Негеля Ю.М.

Представники учасників справи:

від позивача Глущенко А.М.;
від відповідачане з`явилися;
від третьої особине з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Велланд Ойл" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна енергетична група" про стягнення 1846952,36 грн основного боргу.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" як покупцем умов укладеного з позивачем договору поставки нафтопродуктів №ВО-МУ/ДП/01-Х від 02.09.2020. Оскільки виконання зобов`язань покупця за вказаним договором було забезпечено порукою за договором поруки від 31.08.2021, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю "Центральна енергетична група", позивач просить стягнути суму заборгованості з відповідача як поручителя.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/2298/22, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача та призначено підготовче засідання у справі на 07.04.2022.

Судове засідання, призначене на 07.04.2022 не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2022 підготовче засідання у справі призначено на 23.06.2022.

23.06.2022 від відповідача надійшов відзив на позов.

У підготовчому засіданні 23.06.2022 оголошено перерву до 01.07.2022, судом відкладено вирішення питання про прийняття до розгляду відзиву на позов до наступного судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2022 повідомлено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача про оголошення перерви у підготовчому засіданні.

27.06.2022 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна енергетична група" 980952,36 грн основної заборгованості та судовий збір у розмірі 12990,01 грн.

01.07.2022 від відповідача надійшли заява про поновлення строку на подання відзиву та відзив на позовну заяву, в якому останній проти заявлених позовних вимог заперечив, зазначивши, зокрема, про те, що відповідач-поручитель та третя особа-боржник відповідають перед позивачем-кредитором як солідарні боржники, а позивачем вже були заявлені кредиторські вимоги до боржника на суму 1846952,36 грн основного боргу за договором поставки нафтопродуктів №ВО-МУ/ДП/01-Х від 02.09.2020 у справі №910/17229/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна".

У підготовчому засіданні 01.07.2022 судом прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, задоволено заяву відповідача про поновлення строку на подання відзиву, прийнято відзив на позов до розгляду та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 10.08.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2022 повідомлено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача про оголошення перерви у підготовчому засіданні.

18.07.2022 від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, в якій позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна енергетична група" інфляційні витрати у розмірі 553552,50 грн, 3% річних у розмірі 119165,76 грн, пеню у розмірі 129748,86 грн та судовий збір у розмірі 15667,29 грн. Також позивач просив суд покласти на відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.

10.08.2022 від відповідача надійшли заперечення на заяву про зміну предмета позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 прийнято заяву позивача про зміну предмету позову до розгляду, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.09.2022.

У судове засідання, призначене на 07.09.2022, представник позивача з`явився, позов, у редакції заяви про зміну предмету позову, підтримав.

Представник відповідача та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача у судове засідання 07.09.2022 представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 07.09.2022 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

02.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Велланд Ойл", як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна", як покупцем, було укладено договір поставки нафтопродуктів №ВО-МУ/ДП/01-Х (договір №ВО-МУ/ДП/01-Х від 02.09.2020), відповідно до п.1.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передавати нафтопродукти (далі - товар) у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар та повністю оплатити його вартість.

Пунктом 1.3 договору №ВО-МУ/ДП/01-Х від 02.09.2020 передбачено, що загальна кількість товару, що передається за цим договором у власність покупця, сторонами не обмежується і визначається на підставі фактичного обсягу поставленого (переданого у власність) товару.

Відповідно до п.2.3 договору №ВО-МУ/ДП/01-Х від 02.09.2020 товар передається покупцеві окремими партіями (частинами) і приймається покупцем, згідно вимог існуючих правил приймання. Кожна окрема партія товару передається в рамках цього договору лише після попереднього узгодження сторонами її асортименту, номенклатури, кількості, якості, ціни (вартості), умов та строків (термінів) її поставки (передачі у власність).

Факт поставки (передачі у власність) товару в рамках цього договору підтверджується належним чином оформленими: товарно-транспортними накладними (форма 1-ТТН нафтопродукт) від постачальника - покупцю, видатковими накладними та/або актами приймання-передачі на переданий товар, підписаними уповноваженими представниками обох сторін, податковою накладною. Датою поставки (передачі у власність) товару вважається дата, що вказана у видатковій накладній або в акті приймання-передачі товару. Постачальник не несе відповідальності за пошкодження чи втрату товару з моменту поставки (передачі) його покупцеві відповідно до умов цього пункту та пункту 2.1 цього договору (п.2.5 договору №ВО-МУ/ДП/01-Х від 02.09.2020).

У п.2.6 договору №ВО-МУ/ДП/01-Х від 02.09.2020 сторони погодили, що видаткова накладна та/або акт приймання-передачі на переданий товар є документом, який засвідчує факт передачі товару у власність покупця.

Згідно з п.2.7 договору №ВО-МУ/ДП/01-Х від 02.09.2020 право власності на товар виникає у покупця з моменту його передачі (поставки) та оформлення накладної та/або акту приймання-передачі, в порядку, передбаченому п.2.5 цього договору та затверджується відтиском печатки, яким уповноважені особи завіряють особистий підпис при здобутті товарно-матеріальних цінностей в рамках цього договору.

Ціна товару, що поставляється за цим договором, визначається сторонами для кожної партії товару окремо у відповідній додатковій угоді до даного договору, в рахунку-фактурі та видатковій накладні (п.3.1 договору №ВО-МУ/ДП/01-Х від 02.09.2020).

Ціна (вартість) товару є динамічною (рухомою) і може змінюватись постачальником залежно від змін цін на ринку товарів, індексу інфляції, зміни тарифів на залізничні перевезення, тощо. Ціна товару, який був оплачений покупцем згідно додатку до цього договору та/або виставленого постачальником рахунку-фактури, залишається незмінною (п.3.2 договору №ВО-МУ/ДП/01-Х від 02.09.2020).

Пунктом 3.5 договору №ВО-МУ/ДП/01-Х від 02.09.2020 передбачено, що терміни оплати товару визначається сторонами для кожної партії товару окремо та зазначається у додатковій угоді до цього договору.

Оплата вважається виконаною з моменту надходження на поточний рахунок постачальника грошових коштів від покупця в повному обсязі за товар, що поставляється за цим договором (п.3.7 договору №ВО-МУ/ДП/01-Х від 02.09.2020).

Остаточні розрахунки сторін за цим договором по кожній партії товару здійснюються на підставі відповідного акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (п.3.8 договору №ВО-МУ/ДП/01-Х від 02.09.2020).

Відповідно до п.7.1 договору №ВО-МУ/ДП/01-Х від 02.09.2020 договір набирає чинності з дати його укладення (підписання) сторонами та діє до 31.12.2020, а в частині виконання сторонами усіх своїх зобов`язань за цим договором до моменту повного та належного їх виконання сторонами.

За правовою природою укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Велланд Ойл" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" договір №ВО-МУ/ДП/01-Х від 02.09.2020 є договором поставки.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

19.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Велланд Ойл", як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна", як покупцем, було укладено додаткову угоду №9 до договору №ВО-МУ/ДП/01-Х від 02.09.2020 (додаткова угода №9 від 19.10.2020), згідно із якою між сторонами були погоджені номенклатура, обсяг та попередня ціна на нафтопродукти, що постачаються.

Пунктом 5 додаткової угоди №9 від 19.10.2020 передбачено, що покупець здійснює 100% передплату визначеного у заявці товару на підставі рахунку-фактури постачальника протягом банківського дня, в якому постачальник виставив рахунок-фактуру. Рахунки-фактури виставляються постачальником після отримання підписаної заявки покупця, яка має бути подана з урахуванням часу необхідно для сплати рахунку-фактури.

19.10.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "Велланд Ойл" як постачальником було виставлено рахунок №103 на оплату вартості товару, який підлягав поставці згідно з додаткової угоди №9 від 19.10.2020 на загальну суму 3105360,00 грн.

Однак, як стверджує позивач, Товариством з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" зазначений рахунок своєчасно оплачений не був.

19.10.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "Велланд Ойл" поставлено, а Товариством з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" прийнято товар - дизельне паливо (ДП-Л-Євро5-ВО) на загальну суму 3098493,69 грн, що підтверджується видатковими накладними №№335-339 від 19.10.2020, які підписані сторонами та скріплені печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна".

Отже, з урахуванням положень ст.530 Цивільного кодексу України та п.5 додаткової угоди №9 від 19.10.2020, строк виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" грошового зобов`язання по оплаті вартості поставленої позивачем продукції настав.

08.12.2020, 28.12.2020, 11.01.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" було здійснено часткову оплату поставленого товару на суму 256541,33 грн, що підтверджується відповідними банківськими виписками з рахунку позивача, у зв`язку з чим загальна заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" з оплати партії товару, поставленої 19.10.2020, склала 2841952,36 грн.

Отже, як свідчать матеріали справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" свої зобов`язання по оплаті зазначеної продукції належним чином та у строк, встановлений укладеним між сторонами договором поставки не виконало.

29.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Велланд Ойл" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" був підписаний акт звірки взаємних розрахунків за період 01.09.2020 - 29.07.2021 за договором №ВО-МУ/ДП/01-Х від 02.09.2020, відповідно до якого заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Велланд Ойл" склала 2841952,36 грн.

Зазначені обставини встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 у справі №910/13869/21, яке набрало законної сили 28.12.2021 та яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Велланд ойл" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Велланд ойл" 2841952,36 грн боргу, 250548,95 грн інфляційних втрат, 69561,78 грн 3% річних, а також 47430,95 грн судового збору та 11843,65 грн витрат на професійну правничу допомогу, у решті позову відмовлено.

Також, суд зазначає, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 у справі №910/17229/21 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна".

12.01.2022 позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про визнання грошових вимог до боржника у вказаній справі, яка ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 у справі №910/17229/21 прийнята судом до розгляду.

30.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Велланд Ойл", як кредитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна", як боржником ,було укладено договір №1-30/08/21 про розстрочення заборгованості (договір №1-30/08/21 від 30.08.2021), у відповідності до умов якого кредитор надає боржнику розстрочку на основну суму заборгованості, що утворилася в межах договору поставки нафтопродуктів №ВО-МУ/ДП/01-X, укладеного сторонами 02.09.2020 та станом на 30.08.2021 становить 2841952,36 грн та не погашена на дату укладення даного договору, строком до 09.11.2021 (п.1.1).

Боржник погашає заборгованість рівними частинами, починаючи з 07.09.2021 та закінчуючи 09.11.2021 у відповідності до наступного графіку: 07.09.2021 - 300000,00 грн, 14.09.2021 - 300000,00 грн, 21.09.2021 - 300000,00 грн, 28.09.2021 - 300000,00 грн, 05.10.2021 - 300000,00 грн, 12.10.2021 - 300000,00 грн, 19.10.2021 - 300000,00 грн, 26.10.2021 - 300000,00 грн, 02.11.2021 - 300000,00 грн, 09.11.2021 - 141952,36 грн, всього - 2841952,36 грн (п.1.2 договору №1-30/08/21 від 30.08.2021).

Відповідно до п.п.1.3, 1.4 договору №1-30/08/21 від 30.08.2021 у випадку прострочення сплати чергового платежу більше ніж на 5 робочих днів кредитор має право нараховувати штрафні санкції на кожен черговий місячний платіж, виходячи з облікової ставки Національного банку України, діючої на час сплати чергового платежу, за кожен день прострочення платежу. У випадку порушення боржником обов`язку з погашення заборгованості (невиконання чи неналежного його виконання) кредитор у відповідності до ст.ст.611, 549, ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, ч.6 ст.232 Господарського кодексу України залишає за собою право на суму повної заборгованості нарахувати пеню за шість місяців, інфляційні витрати у відповідності до індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, боржник бере на себе зобов`язання їх сплатити.

Боржник зобов`язаний, зокрема, забезпечити своєчасну сплату розстроченої суми заборгованості згідно з умовами, визначеними розділом 1 цього договору (п.п.2.5, 2.5.1 договору №1-30/08/21 від 30.08.2021).

Цей договір набирає чинності з дня його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Даний договір є невід`ємною частиною договору поставки №ВО-МУ/ДП/01-Х від 02.09.2020 (п.п.3.1, 3.2 договору №1-30/08/21 від 30.08.2021).

31.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Велланд Ойл", як кредитором, Товариством з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна", як боржником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Центральна енергетична група", як поручителем, було укладено договір поруки (договір від 31.08.2021), відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язання щодо сплати заборгованості за договором, передбаченим ст.2 цього договору (надалі іменується "основний договір"), у разі порушення боржником основного договору боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п.п.1.1, 1.2).

Під основним договором в цьому договорі розуміють договір поставки №ВО-МУ/ДП/О1-Х від 02.09.2020, укладений між кредитором (в основному договорі іменується як постачальник) та боржником (в основному договорі іменується як покупець) з невід`ємною його частиною - договором №1-30/08/21 про розстрочення заборгованості від 30.08.2021. Порядок та умови погашення заборгованості визначені договором №1- 30/08/21 про розстрочення заборгованості від 30.08.2021 (п.п.2.1, 2.2 договору від 31.08.2021).

Передбачений цим договором обов`язок поручителя перед кредитором обмежується сплатою суми заборгованості в розмірі 2841952,36 грн та сплатою пені та штрафних санкцій у випадках, передбачених пунктами 1.3 та 1.4 договору №1-30/08/21 про розстрочення заборгованості (п.3.1 договору від 31.08.2021).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, відповідно до умов основного договору, визначеного в п.2.1 цього договору (п.3.2 договору від 31.08.2021).

Відповідно до п.5.4 договору від 31.08.2021 моментом сплати суми боргу поручителем в порядку п.5.2 цього договору є дата зарахування такої суми на рахунок кредитора.

До поручителя, який виконав обов`язок за основним договором, переходять усі права кредитора щодо цього обов`язку за основним договором, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання (п.5.6 договору від 31.08.2021).

Згідно п.5.8 договору від 31.08.2021 з моменту виконання поручителем зобов`язань, що забезпечуються цим договором, боржник у порядку регресної (зворотної) вимоги стає зобов`язаним перед поручителем на умовах цього договору.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (у разі наявності) та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до погашення поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до події, яка настане першою (п.7.1 договору від 31.08.2021).

На виконання умов договору від 31.08.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "Центральна енергетична група" як поручителем було сплачено позивачу як кредитору заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" як боржника за договором поставки нафтопродуктів №ВО-МУ/ДП/01-X від у загальному розмірі 2841952,36 грн наступним чином: 06.09.2021 - 800000,00 грн, 07.12.2021 - 15000,00 грн, 08.12.2021 - 15000,00 грн, 10.12.2021 - 15000,00 грн, 13.12.2021 - 15000,00 грн, 14.12.2021 - 10000,00 грн, 16.12.2021 - 15000,00 грн, 17.12.2021 - 15000,00 грн, 20.12.2021 - 15000,00 грн, 22.12.2021 - 15000,00 грн, 23.12.2021 - 15000,00 грн, 24.12.2021 - 10000,00 грн, 28.12.2021 - 10000,00 грн, 29.12.2021 - 10000,00 грн, 30.12.2021 - 20000,00 грн, 13.04.2022 - 50000,00 грн, 22.04.2022 - 50000,00 грн, 28.04.2022 - 50000,00 грн, 03.05.2022 - 50000,00 грн, 06.05.2022 - 50000,00 грн, 10.06.2022 - 600000,00 грн, 07.07.2022 - 996952,36 грн.

Тобто основний борг Товариства з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" за поставлений згідно умов договору №ВО-МУ/ДП/01-Х від 02.09.2020 товар було сплачено поручителем у повному обсязі, однак з порушенням графіку оплати, який визначений договором №1-30/08/21 від 30.08.2021.

Спір у справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем як поручителем та третьою особою як боржником умов укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Велланд Ойл" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" договору №1-30/08/21 про розстрочення заборгованості від 30.08.2021 в частині оплати заборгованості третьої особи за договором поставки нафтопродуктів №ВО-МУ/ДП/01-X від 02.09.2020 на загальну суму 1846952,36 грн у строк, визначений договором №1-30/08/21 про розстрочення заборгованості від 30.08.2021, внаслідок чого позивачем нараховано до стягнення з відповідача як поручителя за договором від 31.08.2021 пеню, інфляційні втрати та 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.546 Цивільного кодексу України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Статтею 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Як вказано судом вище, 31.08.2021 між сторонами було укладено договір поруки, за умовами якого боржник (третя особа) та поручитель (відповідач) відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Статтею 541 Цивільного кодексу України унормовано, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників (частини 1, 2 ст.543 Цивільного кодексу України).

Отже, з урахуванням умов договору поставки (п.1.1, 3.3), договору про розстрочення заборгованості (п.п.1.2, 1.3, 1.4), договору поруки (п.п.2.1, 3.1) та ст.ст.543, 554 Цивільного кодексу України позивач правомірно звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача як поручителя пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем як поручителем своїх грошових зобов`язань за договором поруки від 31.08.2021 з урахуванням умов договору №1-30/08/21 про розстрочення заборгованості від 30.08.2021, позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 129748,86 грн, 553552,50 грн інфляційних втрат, 119165,76 грн 3% річних за загальний період прострочення з 20.10.2020 по 07.07.2022.

Судом встановлено, що відповідач як поручитель обов`язку по сплаті коштів у визначений договором №1-30/08/21 про розстрочення заборгованості від 30.08.2021 строк не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст.610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст.612 Цивільного кодексу України), а відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст.625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання по оплаті грошових коштів згідно графіку платежів, що наведений у договорі №1-30/08/21 про розстрочення заборгованості від 30.08.2021, а також п.п.1.3, 1.4 цього ж договору, з урахуванням п.3.1 договору поруки від 31.08.2021, вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є законними та обґрунтованими.

При цьому суд не погоджується з періодом нарахування 3% річних та інфляційних втрат, який вказаний у наданому суду розрахунку позивача, внаслідок того, що за умовами п.3.1 договору поруки від 31.08.2021 на відповідача як поручителя покладений обов`язок сплати 3% річних та інфляційних втрат у випадку прострочення чергового платежу за договором №1-30/08/21 про розстрочення заборгованості від 30.08.2021, а не основного договору поставки №ВО-МУ/ДП/01-Х від 02.09.2020.

За результатами здійсненого судом розрахунку, з урахуванням п.3.1 договору поруки від 31.08.2021 та п.п.1.2, 1.3, 1.4 договору №1-30/08/21 про розстрочення заборгованості від 30.08.2021 стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних у розмірі 41226,18 грн та інфляційні втрати на суму 317911,27 грн, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 1 ст.230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.1 та 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.п.1.3, 1.4 договору №1-30/08/21 від 30.08.2021 у випадку прострочення сплати чергового платежу більше ніж на 5 робочих днів кредитор має право нараховувати штрафні санкції на кожен черговий місячний платіж, виходячи з облікової ставки Національного банку України, діючої на час сплати чергового платежу, за кожен день прострочення платежу. У випадку порушення боржником обов`язку з погашення заборгованості (невиконання чи неналежного його виконання) кредитор у відповідності до ст.ст.611, 549, ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, ч.6 ст.232 Господарського кодексу України залишає за собою право на суму повної заборгованості нарахувати пеню за шість місяців, інфляційні витрати у відповідності до індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, боржник бере на себе зобов`язання їх сплатити.

Згідно з ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд зазначає, що даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховуються штрафні санкції і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Тобто з наведеного полягає, що пеня розраховується від заборгованості за кожним періодом, що вказаний у п.1.2 договору №1-30/08/21 від 30.08.2021 окремо.

Проте, за висновками суду, розрахунок пені здійснено позивачем невірно.

За розрахунком суду, з урахуванням п.3.1 договору поруки від 31.08.2021 та п.п.1.2, 1.3, 1.4 договору №1-30/08/21 про розстрочення заборгованості від 30.08.2021, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 97386,06 грн, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Велланд Ойл" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна енергетична група" підлягають задоволенню частково.

З огляду на наведене всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того позивач просив суд покласти на відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.

Ст.126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем долучено до матеріалів справи договір про надання правової допомоги №7/22 від 10.02.2022, який укладений між адвокатом Глущенко А.М та Товариством з обмеженою відповідальністю "Велланд Ойл", ордер серії АІ №1201044 від 14.02.2022, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧК №001180 від 15.08.2019, рахунок на оплату №1 від 10.02.2022 на суму 12000,00 грн, платіжне доручення №479 від 14.02.2022 на суму 12000,00 грн, акт здачі-приймання наданих послуг №1 від 14.02.2022, додаткову угоду №1 від 08.07.2022 до договору про надання правової допомоги №7/22 від 10.02.2022, акт здачі-приймання наданих послуг №2 від 15.07.2022, рахунок на оплату №2 від 11.07.2022 на суму 8000,00 грн, платіжне доручення №558 від 12.07.2022 на суму 8000,00 грн.

За висновками суду, надані позивачем документи підтверджують понесення ним витрат на оплату професійної правничої допомоги у справі, що розглядається на загальну суму 20000,00 грн, у зв`язку з чим приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, витрати на професійну правничу допомогу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.74, 129, 238-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна енергетична група" (02000, місто Київ, вул.Хохлових Сім`ї, будинок 15, ідентифікаційний код 42497911) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Велланд Ойл" (01042, місто Київ, бульвар М.Приймаченко, будинок 1/27, офіс 304/5, ідентифікаційний код 40992313) 317911 (триста сімнадцять тисяч дев`ятсот одинадцять) грн 27 коп. інфляційних втрат, 41226 (сорок одна тисяча двісті двадцять шість) грн 18 коп. 3% річних, 97386 (дев`яносто сім тисяч триста вісімдесят шість) грн 06 коп. пені, витрати по сплаті судового збору у розмірі 6847 (шість тисяч вісімсот сорок сім) грн 85 коп. та 11378 (одинадцять тисяч триста сімдесят вісім) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19.09.2022

Суддя Ю.М.Смирнова