ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"19" вересня 2022 р. Справа№ 904/7592/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Разіної Т.І.

перевіривши матеріали апеляційної скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 (повний текст рішення складений 08.02.2022)

у справі № 904/7592/21 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом фізичної особи-підприємця Кізілова Максима Володимировича

до

1) Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях,

2) Державної казначейської служби України,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів:

1) Головне управління статистики у Запорізькій області,

2) Товариство з обмеженою відповідальністю «Публічні Процедури»,

про визнання дій неправомірними та стягнення гарантійного внеску,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Кізілов Максим Володимирович звернувся до місцевого господарського суду з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях та Державної казначейської служби України про:

- визнання дій Фонду щодо дискваліфікації Підприємця, складання та завантаження в систему Прозорро. Продажі акту від 01.06.2021 про відмову позивача від підписання договору оренди - неправомірними;

- стягнення з відповідача-1 через ДКС України на користь Підприємця 216 248,88 грн гарантійного внеску.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 позов задоволено частково, вирішено стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь фізичної особи-підприємця Кізілова Максима Володимировича 216 248 грн 88 коп. гарантійного внеску; стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях через Державну казначейську службу України на користь фізичної особи-підприємця Кізілова Максима Володимировича 3 243 грн 73 коп. судового збору та 9 647 грн 50 коп. витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині позову відмовити.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2022, апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 у справі № 904/7592/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Разіна Т.І.

Разом з тим, скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2022.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 по справі № 904/7592/21 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця Кізілова Максима Володимировича в повному обсязі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 904/7592/21. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/7592/21.

До Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 904/7592/21.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 258 ГПК України у чинній редакції, до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Частиною 2 статті 260 ГПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою ст. 174 ГПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Колегією суддів встановлено, що до апеляційної скарги скаржником не надано доказів сплати судового збору.

Разом з тим, скаржник звернувся з клопотанням про відстрочення сплати судового збору, посилаючись на те, що станом на сьогоднішній час не виділено коштів, достатніх для оплати судового збору, у розмірі встановленому Законом України «Про судовий збір».

Також, скаржник звертає увагу на те, що у зв`язку із запровадженням воєнного стану з 24.02.2022 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 10.03.2022 № 245 «Про спрямування коштів до резервного фонду державного бюджету», відповідно до якої скорочено видатки та кредитування загального фонду державного бюджету, передбачені головним розпорядникам коштів державного бюджету на 2022 рік, та збільшено обсяг видатків за програмою 3511030 «Резервний фонд». Відповідно до реєстру змін від 22.03.2022 до помісячного плану асигнувань загального бюджету на 2022 рік за КЕКВ 5000 «Інші видатки» було здійснено перерозподіл в частині зменшення в березні-серпні та збільшення в жовтні-листопаді (з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.2022 № 317 «Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 10.03.2022 № 245»). Скаржник звернувся до Фонду державного майна України з листом від 30.06.2022 № 01-11-02032 щодо виділення коштів для сплати судового збору, зокрема за подання апеляційної скарги у даній справі. Однак, відповіді щодо виділення коштів з Фонду державного майна України не надійшло.

За правилами ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено наступне:

1. Враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

2. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З огляду на відсутність умов, визначених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», не вбачається правових підстав для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні в тому числі й у питанні відстрочення від сплати судового збору.

Також, як визначено у рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України» (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (пункт 57).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду (пункт 60).

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції, чинній на дату звернення з апеляційною скаргою, встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції, чинній на дату звернення з апеляційною скаргою, за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду, ставка судового збору складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З огляду на те, що скаржником оскаржується рішення суду, яке складається з вимог не майнового та майнового характеру, сума судового збору, яка повинна бути сплачена скаржником за подання даної апеляційної скарги, становить 8 270, 60 грн та розраховується наступним чином: 2 270, 00 (сума, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви немайнового характеру) * 150 % = 3 405, 00 грн, та 216 248, 88 грн (сума, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви майнового характеру) * 1,5 % * 150% = 4 865, 60 грн. Разом 8 270, 60 грн.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Як вбачається із матеріалів справи, повний текст оскаржуваного рішення від 03.02.2022 складено 08.02.2022, апеляційна скарга подана скаржником до суду апеляційної інстанції засобами електронного зв`язку та зареєстрована в Північному апеляційному господарському суді 08.08.2022.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи міститься поштове повідомлення про вручення скаржнику оскаржуваного судового рішення - 15.03.2022.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010).

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, зокрема, що: «вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03.04.2008): «Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Отже, національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за п. 1 ст. 6 Конвенції» (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § § 46, 47, 53, ЄСПЛ, від 29.10.2015).

Отже можливість поновлення пропущеного строку судом апеляційної інстанції не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується із наявністю поважних причин пропуску строку, обов`язок з доведення яких покладено на скаржника.

Законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Тлумачення вказаних вище норм Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням усталеної практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Відкриття апеляційного провадження без розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та як наслідок не дослідження питання щодо можливості поновлення такого строку на оскарження рішення є порушенням вимог норм Господарського процесуального кодексу України.

Відповідний обов`язок відповідає судовій практиці та висновкам, викладеним Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14.12.2020 у справі № 521/2816/15-ц.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку на оскарження в апеляційному порядку рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 скаржник посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ним отримане 15.03.2022, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на вказаному рішенні, та фактично було отримано працівником юридичного управління 26.05.2022, про що свідчить особистий підпис на вказаному рішенні.

Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що наданий скаржником доказ не може вважатися належними доказом на підтвердження дати отримання оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим підстави пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження не можуть бути визнані поважними.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Таким чином, оскільки у даному випадку повний текст рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 було складено 08.02.2022, скаржник мав подати апеляційну скаргу у строк до 28.02.2022 включно.

Разом з цим, дану апеляційну скаргу подано до Північного апеляційного господарського суду засобами електронного зв`язку 08.08.2022, тобто з пропуском процесуального строку.

Судова колегія звертає увагу також на те, що згідно положення п. 1 ч. 2 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Як було зазначено вище, у якості доказу на підтвердження дати отримання копії оскаржуваного рішення скаржником надано її копію на першій сторінці, якої міститься відтиск штампу для вхідної кореспонденції Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях.

Однак, колегія суддів зауважує на тому, що проставлення відтиску штампу для вхідної кореспонденції на копії судового рішення є дією, яка залежить виключно від волі скаржника, а тому не може вважатися належним доказом вручення копії оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без руху та надання доказів на підтвердження надсилання позивачу, відповідачу - Державній казначейській службі України та третім особам - Головному управлінню статистики у Запорізькій області та Товариству з обмеженою відповідальністю «Публічні процедури» копії апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою (ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 164, 174, 234, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях про відстрочення від сплати судового збору на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 у справі № 904/7592/21 відмовити.

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 у справі № 904/7592/21 залишити без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

Попередити Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, що у випадку не усунення у встановлений термін недоліків, дану апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Т.І. Разіна