ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"19" вересня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/1507/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу №916/1507/22

за позовом: Одеського міського центру зайнятості (вул. Генерала Петрова, № 22-В, м. Одеса, 65078, )

до відповідача: Одеського національного медичного університету (провул. Валіховський, № 2, м. Одеса, 65082, )

про стягнення 30876,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

Одеський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Одеського національного медичного університету 30876,38 грн. заборгованості з виплаченої суми забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітній ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог Одеський міський центр зайнятості посилається на існування в нього права з урахуванням ст.ст. 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» на утримання з роботодавця Одеського національного медичного університету суми виплаченого за період з 20.10.2021 по 26.01.2022 забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітній ОСОБА_1 у разі поновлення її на роботі за рішенням суду.

Як стверджує позивач, на підставі поданої заяви про надання статусу безробітного від 20.10.2021 Одеським міським центром зайнятості було надано статус безробітного ОСОБА_1 з 20.10.2021, відповідно до наказу про надання статусу безробітного від 20.10.2021 № НТ211020, призначено виплату допомоги по безробіттю та розпочато виплату з 20.10.2021.

Позивач вказує, що 27.01.2022 безробітною ОСОБА_1 було подано до Одеського міського центру зайнятості заяву про зняття її з реєстрації як безробітної у зв`язку з поновленням на роботі.

Також позивачем відзначено, що за період з 20.10.2021 по 26.01.2021 безробітною ОСОБА_1 було отримано допомогу по безробіттю у розмірі 30876,38 грн. та в подальшому наказом Одеського міського центру зайнятості від 27.01.2022 №НТ220127 було припинено виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 , наказом від 28.01.2022 №НТ220128 припинено її реєстрацію як безробітної з 26.01.2021 у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

На переконання позивача, поновлення на роботі особи за рішенням суду є підставою для припинення допомоги по безробіттю та реєстрації безробітного, а сума виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному підлягають поверненню роботодавцем до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, а тому позивачем прийнято рішення про повернення коштів за рахунок роботодавця у сумі 30876,38 грн. у встановленому законом порядку.

Позивач додає, що 03.02.2022 відповідачу було направлено претензію про відшкодування коштів від 03.02.2022 вих. №203/19/06, в якій було зазначено вимоги Одеського міського центру зайнятості до відповідача щодо повернення суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітній ОСОБА_1 у зв`язку з поновленням її на роботі з 01.09.2021 на підставі наказу роботодавця від 26.01.2022 №57/л «Про поновлення на роботі ОСОБА_2 » за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.01.2022 у справі №522/18316/21, проте, за ствердженням позивача, відповіді на вказану претензію надходило, вимоги Одеського міського центру зайнятості відповідачем добровільно виконано не було та суму боргу перед центром зайнятості не перераховано.

Відповідач надав до суду відзив на позов (вх. № 15986/22 від 11.08.2022), де зазначає, що згідно ухваленого рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.01.2022 у справі № 522/18316/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Одеського національного медичного університету про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Одеського національного медичного університету від 30.08.2021 № 445-л «Про звільнення ОСОБА_1 », негайно поновлено на посаді старшого викладача закладу вищої освіти на 1,0 ставки кафедри соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права Одеського національного медичного університету, на підставі чого ОНМедУ було видано наказ від 26.01.2022 року № 57/л «Про поновлення на роботі ОСОБА_2 », а також стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу на день постановлення судового рішення у справі в розмірі 170171,40 грн., який, за ствердженням відповідача, ним було сплачено.

Крім того, стягнуто з Одеського національного медичного університету на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування моральної шкоди та понесених судових витрат.

Відтак, відповідач вважає, що Одеський національний медичний університет у повному обсязі виконав рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.01.2022 року у справі № 522/18316/21.

Щодо отримання претензії позивача відповідач зауважив, що Одеським національним медичним університетом було визнано претензію такою, що не підлягає задоволенню, оскільки факти будь-яких порушень законодавства з боку Одеського національного медичного університету відсутні. Крім того, жодних обставин/інформації про перебування ОСОБА_1 на обліку в Одеському міському центрі зайнятості в ході розгляду справи та при прийнятті судом рішення у справі № 522/18316/21, не було зазначено стороною у справі.

Додатково відповідач зауважує, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.01.2022 у справі № 522/18316/21 призвело до безпідставної виплати ОСОБА_1 . Одеським міським центром зайнятості допомоги по безробіттю у розмір 30 876, 00 грн., а тому відшкодуванню відповідачем не підлягає.

Водночас, відповідач дійшов до висновку, що своїми діями ОСОБА_1 має намір незаконно збагатитися за рахунок двох держаних організацій, отримуючи подвійний заробіток (допомогу по безробіттю та компенсацію грошового забезпечення за час вимушеного прогулу)

Також, як вказує відповідач, після поновлення на роботі в Одеському національному медичному університеті, ОСОБА_1 надала до відділу кадрів заяву про звільнення з посади старшого викладача закладу вищої освіти кафедри соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права з 18.04.2022 року за власним бажанням, про що було видано наказ від 13 квітня 2022 року № 273/л «Про звільнення ОСОБА_2 » з яким її ознайомлено та видано копію вищезазначеного наказу під підпис.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог Одеського міського центру зайнятості в повному обсязі.

У відповіді на відзив (вх. № 17404/22 від 25.08.2022) позивач, заперечуючи проти доводів відповідача, вказує, що думка відповідача щодо подвійної відповідальності роботодавця у разі погашення заборгованості перед службою зайнятості є хибною, суперечить вимогам законодавства, позиції Верховного суду та спростовується нормами ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», оскільки законодавством закріплено право позивача стягувати з відповідача суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок відповідача як роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному в повному обсязі у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, не залежно від факту здійснення компенсації заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Посилаючись на практику Верховного суду позивач зазначає, що стягнення грошових коштів з роботодавця на користь особи за вимушений прогул, спричинений незаконним звільненням та стягнення до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття виплаченого безробітному забезпечення, має різні правові підґрунтя та не є одним і тим же видом юридичної відповідальності.

Обов`язок роботодавця відшкодувати Фонду вартість соціальних послуг, наданих безробітному, в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає у тому випадку, якщо невиконання власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю потягло за собою незаконне звільнення з роботи застрахованої особи і саме через цю подію така особа втратила заробітну плату та була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати, а відтак, відповідний обов`язок виникає у роботодавця за наслідками прийняття судового рішення про поновлення працівника на роботі на підставі ст. ст. 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Крім того, позивачем щодо заперечень відповідача на позовні вимоги зазначено, що Одеським міським центром зайнятості на підтвердження наявності обставин, які входять до предмету доказування, були надані вичерпані докази, спеціальний строк позовної давності для даної категорії спірних правовідносин не застосовується, а відповідачем, в свою чергу, не наведено жодної норми права або належного та допустимого доказу в обґрунтування своїх заперечень та вимог.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2022 позовна заява вх.№ 1567/22 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.07.2022 прийнято позовну заяву (вх.№1567/22 від 11.07.2022) до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу № 916/1507/22 розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст.ст.247-252 ГПК України без виклику сторін. Роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду у строк визначений ч. 7 ст. 252 ГПК України з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Про судовий розгляд справи № 916/1507/22 сторони повідомлені належним чином, що підтверджується, зокрема, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення відповідачу (вх. № 11620/22 від 28.07.2022). Позивачу направлено копію ухвали суду від 18.07.2022 на зазначену ним в позовній заяві електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з ч.ч.5, 7 ст. 252 ГПК України ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін від учасників справи до суду не надходило.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення /виклику/ учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

19.09.2022 судом було постановлено рішення в нарадчій кімнаті у відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, без його проголошення.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

20.10.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного.

20.10.2021 року згідно наказу Одеського міського центру зайнятості № НТ 211020 ОСОБА_1 надано статус безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», з 20.10.2021 та було призначено виплату допомоги по безробіттю як застрахованим особам залежно від страхового стажу відповідно до частин 1, 4 ст. 22, частини 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 6 до 10 років - 60% середньої з/п (доходу) залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: 100% - 90 к.д., 80% - 90 к.д., 70 % - 180 к.д.: з 20.10.2021 по 14.10.2022.

При цьому наказом Одеського міського центру зайнятості від 20.10.2021 № ТН 211020 розпочато (поновлено) ОСОБА_3 виплату по безробіттю з 20.10.2021.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.01.2022 по справі №522/18316/21 визнано незаконним та скасовано наказ Одеського національного медичного університету від 30.08.2021 № 445-л «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого викладача закладу вищої освіти на 1,0 ставки кафедри соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права Одеського національного медичного університету, стягнуто з Одеського національного медичного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу на день постановлення судового рішення у справі в розмірі 170171,40 грн., а також 5000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та ухвалено допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

27.01.2022 безробітною ОСОБА_1 було подано до Одеського міського центру зайнятості заяву про припинення її реєстрації як безробітної у зв`язку з поновленням її на роботі на посаді старшого викладача закладу вищої освіти на 1,0 ставки кафедри соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права за рішенням суду та на підставі наказу роботодавця.

Як вбачається з витягу із наказів Одеського міського центру зайнятості від 28.01.2022, вказаним Центром на підставі наказу від 27.01.2022 № НТ 220127 було припинено виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 у зв`язку з поновленням її на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили, відповідно п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», пп. 2. п. 1 розділу V Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 06.04.2020 № 624, з 26.01.2022, а також припинено реєстрацію безробітного у зв`язку з виданням відповідно до законодавства про працю наказу (розпорядження) про поновлення зареєстрованого безробітного на роботі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» та абзацу 10 пп 1 п. 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 № 792, з 26.01.2022.

Так, згідно наказу Одеського національного медичного університету № 57/л від 26.01.2022 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », на виконання абзацу 3 та 8 резолютивної частини рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.01.2022, допущеного до виконання, зокрема:

- поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого викладача закладу вищої освіти на 1,0 ставки (спеціальний фонд - навчання) кафедри соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права з посадовим окладом 8679,00 грн. (17 т.р.) щомісячно та підвищенням посадового окладу на 11%, з надбавкою за вислугу років 10% посадового окладу з 01 вересня 2021 року;

- визначено ОСОБА_1 робоче місце в приміщенні Музею за адресою: м. Одеса, вул. Ольгіївська, 4, головний навчальний корпус Одеського навчального медичного університету;

- директору музею Левицькій Т. М. наказано забезпечити робочим місцем старшого викладача закладу вищої освіти ОСОБА_1 ; та ведення табелю обліку використання робочого часу старшого викладача закладу вищої освіти ОСОБА_1 ;

- доручено завідувачу кафедри загальної і клінічної епідеміології та біобезпеки ОСОБА_4 залучити ОСОБА_1 до оновлення методичного забезпечення викладання освітньої компоненти «Соціальна медицина, громадське здоров`я».

Відповідно до довідки виданої Одеським міським центром зайнятості ОСОБА_1 було отримано допомогу по безробіттю за період з 20.10.2021 по 26.01.2022 у розмірі 30876,38 грн.

Разом з тим, позивач стверджує, що сума матеріального забезпечення, виплачена службою зайнятості ОСОБА_1 в загальному розмірі 30876,38 грн. в період його перебування на обліку з 20.10.2021 року по 26.01.2022 року включно як безробітної, підлягає поверненню роботодавцем, оскільки судом встановлено неправомірність дій роботодавця відносно застрахованої особи та її поновлено на роботі.

Так, Одеським міським центром зайнятості була направлена відповідачу претензія від 03.02.2022 № 203/19/06, в якій відповідачу пропонувалось в строки, встановлені ч. 6 ст. 222 Господарського кодексу України, з дня отримання претензії, повернути на рахунок Одеського міського центру зайнятості суму коштів в розмірі 30876,38 грн. Вказана претензія отримана відповідачем 16.02.2022.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем виконано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.01.2022 у справі № 522/18316/21 та сплачено на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу на день постановлення рішення в розмірі 170171,40 грн., на підтвердження чого відповідачем надано копії меморіальних ордерів.

13.04.2022 наказом Одеського національного медичного університету№ 273/л ОСОБА_1 звільнено 18.04.2022 з посади старшого викладача закладу вищої освіти на 1,0 ставки кафедри соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права за власним бажанням, ст 39 КЗпП України, на підставі заяви ОСОБА_1 від 12.04.2022.

4. Норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

За змістом п. 1, 6 ст. 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту тощо визначаються виключно законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Відповідно до ч. 8 ст. 235 Кодексу законів про працю України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування;

безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи;

зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи;

соціальний захист у разі настання безробіття - комплекс заходів, що передбачений загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття та законодавством про зайнятість населення.

Кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом: участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття; надання безоплатних соціальних послуг, зокрема, інформаційно-консультаційних та профорієнтаційних, професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації з урахуванням попиту на ринку праці, сприяння у працевлаштуванні, зокрема, шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи відповідно до законодавства; надання особливих гарантій працівникам, які втратили роботу у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці; надання додаткової гарантії зайнятості окремим категоріям населення, які не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці (ст. 9 Закону України «Про зайнятість населення»).

Пунктами 1, 18, 19 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань здійснюють, у тому числі, управління та оперативне розпорядження фінансовими ресурсами Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в межах затвердженого бюджету Фонду відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», управління майном; проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників; здійснюють контроль за використанням коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, застосовують в установленому законодавством порядку фінансові санкції та накладають адміністративні штрафи.

Згідно ч.1 ст.43 Закону України «Про зайнятість населення», статусу безробітного може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю»; особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (ч.2 ст.43 Закону України «Про зайнятість населення»).

Зареєстровані безробітні мають право на: безоплатне одержання від територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції: послуг з пошуку підходящої роботи та сприяння у працевлаштуванні, в тому числі на громадські та інші роботи тимчасового характеру; консультаційних, інформаційних та профорієнтаційних послуг з метою обрання або зміни виду діяльності (професії); інформації про свої права та обов`язки як безробітного; відомостей про себе, які містяться в Єдиній інформаційно-аналітичній системі; матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону; збереження права на виплату допомоги по безробіттю на період участі у громадських та інших роботах тимчасового характеру (тривалістю до 180 днів, зокрема у разі заміщення тимчасово відсутнього працівника) у розмірах, встановлених до укладення ними строкового трудового договору на участь у таких роботах; оскарження, у тому числі до суду, дій або бездіяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, їх посадових осіб, що призвели до порушення прав щодо зайнятості особи (ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення»).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 45 Закону України «Про зайнятість населення», реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» законодавство про страхування, на випадок безробіття, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 6 Закону передбачено, що застраховані особи мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону видом забезпечення за цим Законом, серед іншого, є допомога по безробіттю.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 8 вказаного Закону Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду. Фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом.

Частиною 2 ст. 21 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 7, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» видом забезпечення є, зокрема, допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності. Допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості.

В силу ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застрахованим особам, зазначеним у ч. 1 ст. 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Частиною 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Обов`язок роботодавця відшкодувати Фонду вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, виникає тільки у випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.

При цьому, відповідно до частин 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» також визначено, що роботодавці - це підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 792 від 19.09.2018р. (далі - Порядок №792).

Відповідно до п. 22 Порядку №792 рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу приймається центром зайнятості не пізніше сьомого календарного дня з дня подання особою, яка шукає роботу, заяви про надання статусу безробітного.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача про стягнення з відповідача грошових коштів, а саме допомоги по безробіттю, виплаченої поновленому на посаді працівнику відповідача.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 №1533-ІІІ.

Відповідно до вказаного закону загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття є система прав, обов`язків та гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Страховик - Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд);

Страховий випадок - подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи, внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу;

Втрата роботи з незалежних від застрахованих осіб обставин - припинення трудового договору відповідно до статті 36 (пункти 1, 2, 3), статті 38 (у разі неможливості продовження роботи, а також невиконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору), статті 39, статті 40 (пункти 1, 2, 5, 6) Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, а для військовослужбовців - звільнення зі служби з поважних причин без права на пенсію (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, за станом здоров`я, у зв`язку із закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, через сімейні обставини або з інших поважних причин відповідно до законодавства про військовий обов`язок і військову службу).

Терміни "застрахована особа", "страхувальники" та "роботодавці" вживаються в Законі у значенні, наведеному у Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»).

Так, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок;

роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Таким чином, наведеними положеннями чинного законодавства передбачено, що особа, яка втратила роботу з незалежних від неї обставин та зареєструвалась у встановленому порядку, набуває право на матеріальне забезпечення у вигляді допомоги по безробіттю.

Одеський міський центр зайнятості є органом Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що діє від імені Фонду відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Так, згідно ст. 34, 35 Закону №1533-III, Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право стягувати з роботодавця суму виплачених страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а роботодавець - зобов`язаний відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.09.2018 у справі № 902/291/17).

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язок роботодавця відшкодувати центру зайнятості вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає тільки у тому випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і вимушена стати на облік, як безробітна та отримувати страхові виплати.

Таким чином, законодавством передбачено право позивача стягувати з відповідача суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок відповідача як роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Аналогічна правова позиція викладена у численних постановах Верховного Суду, зокрема, від 12.07.2018 у справі № 914/586/17, від 09.07.2018 у справі № 914/1875/17, від 12.06.2018 у справі № 914/2087/17.

Незаконність звільнення з посади ОСОБА_1 відповідачем була встановлена рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 13.01.2022 у справі № 522/18316/21, згідно якого ОСОБА_1 було поновлено на посаді старшого викладача закладу вищої освіти на 1,0 ставки кафедри соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права Одеського національного медичного університету.

У даному випадку Одеський національний медичний університет по відношенню до ОСОБА_1 є роботодавцем у розумінні ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а тому на відповідача покладено обов`язок по відшкодуванню суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

За таких обставин, сума матеріального забезпечення, виплачена Одеським міським центром зайнятості ОСОБА_1 в розмірі 30876,38 грн. в період її перебування на обліку в районному центрі зайнятості з 20.10.2021 по 26.01.2022 як безробітної, підлягає поверненню роботодавцем, оскільки судом встановлено неправомірність дій роботодавця відносно застрахованої особи та поновлено її на роботі.

З огляду на викладені обставини, суд вважає, що відповідач не виконав свій обов`язок, передбачений ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а тому позовні вимоги Одеського міського центру зайнятості є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

Відтак, позовні вимоги Одеського міського центру зайнятості про стягнення з Одеського національного медичного університету суми допомоги по безробіттю у розмірі 30876,38 грн., виплаченої ОСОБА_1 , поновленій на посаді старшого викладача закладу вищої освіти на 1,0 ставки кафедри соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права Одеського національного медичного університету, підлягають задоволенню.

При цьому, господарським судом відхиляються доводи відповідача про порушення прав останнього у випадку задоволення заявлених позовних вимог із посиланням на виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу згідно рішення Приморського районного суду м. Одеса від 13.01.2022 у справі № 522/18316/21, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Господарський суд зазначає, що стягнення грошових коштів за вимушений прогул та стягнення виплаченого забезпечення в силу Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» не є одним і тим же видом юридичної відповідальності. Так, розмір суми забезпечення та вартості наданих соціальних послуг по безробіттю, стягнення яких є предметом даного позову, та які були виплачені позивачем на користь безробітного підлягає відшкодуванню відповідачем в порядку, встановленому ст. ст. 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». При цьому, виплати, здійснені Університетом на підставі рішення суду є сумою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто види юридичної відповідальності відповідача перед позивачем та перед ОСОБА_1 є різними. Позиція господарського суду із даного питання відповідає висновкам, наведеним у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 по справі №914/913/17.

Крім того, судом відхиляються посилання відповідача на постанову Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», оскільки, по-перше, дана справа не є трудовим спором, по-друге, вказана постанова, яка не є обов`язковою для застосування судом, не містить положень щодо застосування приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Водночас, подальше звільнення ОСОБА_5 з посади старшого викладача закладу вищої освіти на 1,0 ставки кафедри соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права Одеського національного медичного університету жодним чином не стосується позовних вимог, що розглядаються у даній справі.

Додатково, суд зважає на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Решта долучених до матеріалів справи доказів та наданих сторонами пояснень була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2481,00 грн., понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 79, 86, 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Одеського національного медичного університету (провул. Валіховський, № 2, м. Одеса, 65082, ) на користь Одеського міського центру зайнятості (вул. Генерала Петрова, № 22-В, м. Одеса, 65078, ) заборгованість з виплаченої суми забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітній ОСОБА_1 у розмірі 30 876 (тридцять тисяч вісімсот сімдесят шість) грн. 38 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст рішення складено 19 вересня 2022 р.

Суддя О.В. Цісельський