ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2022 року м.Дніпро Справа № 904/5816/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Кузнецова В.О., Коваль Л.А.

секретар судового засідання Радіновський Р.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.04.2021 (суддя Коваленко Н.М.)

у справі № 904/5816/20

за позовом Державного підприємства "Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд", м. Долинська Кіровоградської області

до Акціонерного товариства "POINT", м. Кошице Словацька Республіка, в особі офіційного представництва "ПОІНТ акціонерне товариство Кошице" м. Дніпро

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України

про зобов`язання вчинити певні дії

та за зустрічним позовом Представництва "ПОІНТ акціонерне товариство Кошице", м. Дніпро, в інтересах Компанії "POINT akciova spolocnost` Kosice", ідентифікаційний номер 31670326, м. Кошице, Словацька Республіка

до Державного підприємства "Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд", м. Долинська Кіровоградської області

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "POINT" в особі офіційного Представництва "ПОІНТ акціонерне товариство Кошице" про зобов`язання звільнення приміщення Корпусу окомковання та обпалювання №2 з обпалювальною машиною №3, Газоочистки №8 (технологічної), Корпусу димососів №8, Газоочистки №10 (аспіраційної), Вузол перевантажувальний №8 та Галерей №23, 24, які знаходяться за адресою: 28500, Кіровоградська область, Долинський район, м. Долинське, проммайданчик Підприємства.

Від Представництва "ПОІНТ акціонерне товариство Кошице" до суду надійшла зустрічна позовна заява, в якій відповідач (позивач за зустрічною позовною заявою) просив визнати за Компанією "POINT akciova spolocnost` Kosice" ("ПОІНТ акціонерне товариство Кошице", юридична адреса: вул. Штурова, 1409/27, м. Кошице, 04001, Словацька Республіка, ідентифікаційний номер: 31670326) в особі офіційного Представництва цієї Компанії право власності на будівельні матеріали, а саме металоконструкції та технологічне обладнання №2 з обпалювальною машиною №3, газоочистки № 8 (технологічної), корпусу димососів №8, газоочистки №10 (аспіраційної), вузол перевантажувальний № 8, галерей № 23, 24 загальною вагою 6492,19 тон (далі Будівельні матеріали) у відповідності до висновку експерта №12-10-2020-ВТ від 19.10.2020.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 15.04.2021р. у задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено повністю. Визнано за компанією "POINT akciova spolocnost` Kosice" в особі офіційного представництва Компанії POINT akciova spolocnost` Kosice на території України (свідоцтво про реєстрацію за № ПІ-5491 від 05.12.2019р., виданого Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, адреса: 49041, Україна, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Комбрига Петрова, буд. 5, ідентифікаційний код суб`єкта без права юридичної особи 26562043) право власності на будівельні матеріали, а саме металоконструкції та технологічне обладнання з яких змонтовано об`єкти, незавершені будівництвом корпусу окомковання та обпалювання № 2 з обпалювальною машиною № 3, газоочистки № 8 (технологічної), корпусу димососів № 8, газоочистки № 10 (аспіраційної), вузлу перевантажувального № 8, галерей № 23, 24 загальною вагою 6492,19 тон, у відповідності до висновку експерта № 12-10-2020-ВТ від 19.10.2020р. Стягнуто з Державного підприємства "Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд" на користь Представництва "ПОІНТ акціонерне товариство Кошице" в інтересах Компанії "POINT akciova spolocnost` Kosice" 233 259 грн. судового збору.

Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.04.2021р. та здійснити розподіл судових витрат у даній справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- рішення суду першої інстанції є таким, що було ухвалено за неповного встановлення обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права;

- встановити з матеріалів справи чи дійсно Акт обліку виконаних будівельно-монтажних робіт змонтованого обладнання за 4 квартал 2002р. відповідає формі додатку № 3 до доповнення № 4 до договору підряду не вбачається можливим. Такий акт не можна вважати належним та допустимим доказом того, що саме Словацьким підрядником були здійснені будівельно-монтажні роботи спірних об`єктів незавершеного будівництва;

- суд першої інстанції не звернув увагу на те, що Акт прийому-передачі об`єктів незавершеного будівництва від 28.06.1994р. констатує лише факт передачі спірних об`єктів незавершеного будівництва Словацькому підряднику, однак не містить жодної інформації щодо об`єктів виконаних та/або невиконаних Румунським підрядником будівельно-монтажних робіт та показників готовності по об`єктах. З матеріалів справи неможливо встановити на якому саме етапі готовності та в якому стані Румунський підрядник передав Словацькому підряднику об`єкти незавершеного будівництва;

- без дослідження відповідних доказів вчинення Словацьким підрядником та невчинення Румунським підрядником дій з будівництва спірних об`єктів незавершеного будівництва, місцевий господарський суд дійшов хибного висновку про те, що показник готовності спірних об`єктів незавершеного будівництва (67 %) є результатом будівельно-монтажних робіт саме Словацького підрядника;

- суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин ч. 3 ст. 331 ЦК України та порушив ст. 392 ЦК України;

- позивач за зустрічним позовом не надав належних і допустимих доказів щодо набуття права власності на матеріали та обладнання таких об`єктів незавершеного будівництва;

- згідно із звітом про оцінку майна ринкова вартість спірних об`єктів незавершеного будівництва, визначена оцінювачем, склала 15 550 599,00 грн., що не відповідає дійсності. Суд першої інстанції не досліджував звіт про оцінку майна та не звернув увагу, що такий звіт є необґрунтованим та складеним з порушенням чинного законодавства, у зв`язку із чим сума оцінки майна є заниженою та не відповідає ринковій вартості.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.09.2021 здійснено процесуальне правонаступництво, замінивши учасника провадження у справі №904/5816/20 Міністерство економіки України на Міністерство з питань стратегічних галузей промисловості України.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.09.2021 апеляційну скаргу Міністерства економіки України залишено без задоволення; рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.04.2021 у справі №904/5816/20 залишено без змін.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України на рішення господарського суду Кіровоградської області від 15.04.2021 та на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.09.2021, згідно якої просило суд скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного відмовити.

Постановою Верховного Суду від 23.02.2022 касаційну скаргу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України на рішення господарського суду Кіровоградської області від 15.04.2021 та на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.09.2021 задоволено частково. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.09.2021 скасовано. Справу №904/5816/20 передано на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2022 для розгляду справи №904/5816/20 визначено колегію у складі головуючого судді Мороза В.Ф., суддів Коваль Л.А., Кузнецова В.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.06.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.04.2021 у справі №904/5816/20.

21.06.2022 до Центрального апеляційного господарського суду від Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України надійшли додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги, в яких останній підтримав доводи своєї апеляційної скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.07.2022 судове засідання у справі призначено на 05.09.2022 о 14:00.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.09.2022 судове засідання у справі №904/5816/20 призначено в судове засідання на 19.09.2022 на 16 год. 00 хв.

14.09.2022 до Центрального апеляційного господарського суду від представництва "ПОІНТ акціонерне товариство Кошице" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Від представника Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України надійшло клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Також заявник зазначає, що зареєстрований з використанням електронного підпису та просить використати систему відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2022 ухвалено судове засідання у справі, призначене на 19.09.2022 о 16:00 год. провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для представника Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

В судове засідання 19.09.2022 з`явився представник відповідача (позивача за зустрічним позовом). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача (апелянта), приймав участь в судовому засіданні поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon". Позивач (відповідач за зустрічним позовом), будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

З даного приводу колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що ч. 1 ст. 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За приписами ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Велика Палата Верховного Суду в свої постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постанові від 12.03.2019 року у справі № 910/12842/17 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18 зробив правовий висновок, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 918/539/16.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення; при цьому не повинні створюватися в зайвий раз передумови для порушення процесуальних строків розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В свою чергу, згідно приписів ч. 3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції

Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи наявні докази належного їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, зважаючи на обізнаність позивача (відповідача за зустрічним позовом) про апеляційний перегляд рішення Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 15.04.2021, обставини справи №904/5816/20, про що свідчить, зокрема, заява про ознайомлення з матеріалами справи (т. 3 а.с. 188), участь керуючого санацією Державного підприємства "Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд" Биковського М.Ю. в судовому засіданні від 09.08.2021, в якому останній надав пояснення щодо апеляційної скарги та заперечив проти її задоволення, відсутність доказів щодо зміни позиції позивача (відповідача за зустрічним позовом) щодо вимог апеляційної скарги, з огляду на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та її висловлення у поданих процесуальних документах, забезпечення їх права приймати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції як безпосередньо так і через свого уповноваженого представника, яке здійснюється ними на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника позивача (відповідача за зустрічним позовом).

Представник апелянта (третьої особи) у судовому засіданні 19.09.2022 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд скасувати рішення рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) заперечив проти задоволення апеляційної скарги, наполягав на необхідності залишення її без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

Колегія суддів зауважує, що як передбачено ч. 5 ст. 310 Господарського процесуального кодексу України висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

А за приписами ч. 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Таким чином, розгляд даної справи повинен відбуватися з обов`язковим урахуванням висновків та вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 23.02.2022 року.

Так, скасовуючи постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.09.2021 та передаючи справу №904/5816/20 на новий розгляд до цього суду, Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції, порушивши норми процесуального права, не розглянув заяву скаржника про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, чим порушив вимоги статті 197 ГПК України та принцип рівності сторін.

При новому розгляді справи суду апеляційної інстанції слід врахувати викладене у цій постанові, вжити всі передбачені чинним законодавством заходи для всебічного, повного та об`єктивного встановлення обставин справи, за результатом чого дати належну правову оцінку доказам, доводам та запереченням учасників судового процесу, і в залежності від встановленого та вимог закону прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Апеляційним судом було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності, забезпечення рівних умов щодо участі в судових засіданнях та процесуальної можливості для висловлення учасниками справи своєї позиції щодо вимог апеляційної скарги, що є їх правом, яким вони користуються на власний розсуд.

Представництво "ПОІНТ акціонерне товариство Кошице" в інтересах Компанії "POINT akciova spolocnost` Kosice" у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.04.2021р. без змін.

Інші учасники провадження у справі наданими їм процесуальними правами не скористались та не направили на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин місцевим господарським судом, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджуєтсья матеріалами справи, на підставі багатосторонньої угоди від 20.10.1983р. "Про організацію співробітництва по будівництву на території СРСР Криворізького гірничозбагачувального комбінату окислених руд", укладеної між урядом Угорської народної республіки, Німецької демократичної республіки, СРСР, й Чехословацької соціалістичної республіки у серпні 1985р. року розпочато будівництво Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд (КГЗКОР).

Всі сторони багатосторонньої Угоди погодилися здійснити спільними зусиллями будівництво КГЗКОРу потужністю з видобування і збагачення 30 млн. тон залізистих кварцитів та виробництву з них 12,8 млн. тонн залізорудних флюсованих окатишів у рік, або 7,6 млн. тонн у перерахунку на метал.

08.10.1987р. між В/О Союзвнешстройимпорт та Акціонерним товариством ПОІНТ було укладено договір підряду № 063-08/20002-108 на будівництво об`єктів Криворізького гірничозбагачувального комбінату окислених руд.

Після розпаду СРСР, у відповідності до указу Президії Верховної ради України "Про правонаступництво України", на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.01.1992р., урядом прийнято рішення про продовження будівництва і оголошено Україну правонаступником колишнього СРСР в будівництві КГЗКОР (протокол № 12 від 22.06.1992р.).

Згідно з угодою між Україною та Російською Федерацією про взаємне визнання прав та регулювання відносин власності, підписаної 15.01.1993р. у м. Москва та ратифікованою постановою Верховної Ради України від 22.06.1993р. № 3313-ХІІ, Україна стала правонаступником прав і обов`язків за Міжурядовими договорами СРСР з країнами-учасницями будівництва КГЗКОРу.

Правонаступництво України також підтверджено ст. 1 Протоколу між Урядом України та Урядом Словацької республіки від 16.02.1994р.

Так, 16.02.1994р. з метою продовження співробітництва в завершенні будівництва об`єктів Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд, Уряд України та Уряд Словацької Республіки домовились та підписали Протокол між Урядом України та Урядом Словацької Республіки. Зазначений протокол підписаний до Угоди між Урядом Союзу Радянських Соціалістичних Республік та Урядом Чехословацької Соціалістичної Республіки про співробітництво в будівництві на території Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд від 24.09.1986р. та до Протоколу до Угоди між Урядом Союзу Радянських Соціалістичних Республік та Урядом Чехословацької Соціалістичної Республіки про співробітництво в будівництві на території Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд від 24.09.1986р. (т. 1 а.с. 30-39, 103-107).

Згідно зі ст. 1 вказаного Протоколу від 16.02.1994р., Уряд України підтверджує спадкоємність зобов`язань і прав Уряду колишнього СРСР, а Уряд Республіки Словаччина зобов`язання і права Уряду колишньої ЧССР, ЧСФР в будівництві об`єктів Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд.

За дорученням Уряду України уповноваженою організацією є Міністерство промисловості України. Міністерство промисловості України прийняло до відома факт передачі майна об`єктів Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд, що належав колишній ЧССР, ЧСФР, акціонерному товариству ВСЖ Кошице (ВСЖ а.т.).

У відповідності до п. 3.1. Протоколу між Урядом України та Урядом Словацької Республіки від 16.02.1994р., при реалізації взаємних зобов`язань в будівництві об`єктів Криворізького ГЗКОРу, виконання функцій Генерального замовника від України покладається - на Міністерство промисловості України, а від Словацької Республіки у якості підрядника - на акціонерне товариство ВСЖ Кошице. Функції оперативного управління на будівельному майданчику виконує акціонерне товариство ПОІНТ. Конкретні функції вищеназваних організацій обох сторін будуть викладені в Договорі підряду.

Відповідно до п. 12 зазначеного Протоколу від 16.02.1994р., Генеральний замовник і Підрядник у місячний термін з дня підписання цього Протоколу підпишуть доповнення до Договору підряду на завершення будівництва комбінату і контракт на поставку окатишів Словацькій Стороні в рахунок погашення заборгованості Української Сторони за будівництво комбінату.

У подальшому, 20.05.1994р. Дирекція будуємого Криворізького гірничо-збагачувального комбінату з одного боку, Акціонерне товариство Східно словацькі железарні Кошице (в подальшому ВСЖ а.т.), Акціонерне товариство "ПОІНТ" з другого боку, а також Міністерство промисловості України, як гарант виконання зобов`язань Української сторони підписали Доповнення № 4 до Договору підряду № 063-08/20002-108 від 08.10.1987р. на будівництво об`єктів Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд (т. 1 а.с. 108-222).

Згідно з Преамбулою Доповнення № 4 до Договору підряду № 063-08/20002-108 від 08.10.1987р. (далі - Доповнення № 4), Дирекція будуємого Криворізького гірничо-збагачувального комбінату, іменована надалі Дирекція КГЗКОР з одного боку і Товариство з обмеженою відповідальністю Східно словацькі железарні Кошице, іменоване в подальшому ВСЖ а.т. та Акціонерне товариство "ПОІНТ" з іншого боку, уклали дане Доповнення, яким виклали редакцію Договору підряду № 063-08/20002-108 від 08.10.1987р. про таке: Міністерство промисловості України приймає на себе виконання всіх зобов`язань колишнього Міністерства чорної металургії СРСР і Міністерства будівництва Української РСР, обумовлених Договором підряду № 063-08/20002-108 від 08.10.1987р. з Доповненнями №№ 1, 2, 3 з урахуванням змін передбачених у цьому Доповненні, а також виступає гарантом виконання зобов`язань Української сторони і солідарним боржником по заборгованості України за виконані підрядником Словацької Республіки обсяги робіт в будівництві Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд у м. Долинська під час його будівництва.

Функції Генерального замовника на будівельному майданчику виконуються Дирекцією будуємого Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд. Функції Підрядника на будівельному майданчику виконуються ВСЖ а.т. та ПОІНТ а.т.

У свою чергу, згідно з п. 1.13. Доповнення № 4 функції Дирекції підрядника на будівництві КГЗКОРу виконує ПОІНТ а.т.

Також, 20.05.1994р. Дирекція будуємого Криворізького гірничо-збагачувального комбінату з одного боку, Акціонерне товариство Східно словацькі железарні Кошице (в подальшому ВСЖ а.т.), Акціонерне товариство "Поінт" укладено Додаткову угоду до Доповнення № 4 до договору підряду № 063-08/20002-108 від 08.10.1987р. на будівництво об`єктів Криворізького гірничозбагачувального комбінату окислених руд (т. 1 а.с. 222-224).

Відповідно до п. 1.1 Додаткової угоди внесено зміни в умови Доповнення № 4, зокрема п. 2.1 викладено в наступній редакції: "Підрядники здійснять будівництво об`єктів Криворізького ГЗКОРу відповідно до додатків №№ 1А та 1.1А та здійснять поставку обладнання, у відповідності до додатка № 8.2, у відповідності до взаємно погодженої проектної документації.

Згідно з додатком № 1.1А до доповнення № 4 до договору підряду № 063-08/20002-108 (т. 1 а.с. 225-226) до переліку об`єктів, які будуються організаціями Словацької республіки при будівництві Криворізького гірничозбагачувального комбінату окислених руд, віднесено, зокрема, й:

- Корпус окомковання та обпалювання № 2 з обпалювальною машиною № 3;

- Газоочистка № 8 (технологічна);

- Корпус димососів № 8;

- Газоочистка № 10 (аспіраційна);

- Вузол перевантажувальний № 8;

- Галереї № 23, 24.

На виконання п. 3 додатку № 1.1А до доповнення № 4 до договору підряду № 063-08/20002-108 від 28.06.1994р. між представниками румунських та словацьких підрядників, у присутності ДП "Дирекція КГЗКОР", підписано акт приймання передачі вищевказаних об`єктів для продовження будівництва власними силами (т. 1 а.с. 227).

Додатком № 3 до доповнення № 4 до договору підряду встановлено форму, згідно із якою здійснювався облік виконаних будівельномонтажних робіт. Даним актом підтверджувався факт виконання словацьким підрядником визначених в акті робіт та прийняття даних робіт замовником будівництва (т. 1 а.с. 160-161).

Згідно з актом прийому виконаних будівельномонтажних робіт за 4-й квартал 2002р., виконання з початку будівництва в процентах, зокрема по корпусу окомковання складає 67,78 % та 54,01 % по змонтованому обладнанню. Вартість робіт, виконаних словацьким підрядником по даному об`єкту складає 11 179 359 та 15 391 407 мільйонів рублів відповідно, в цінах 1984р. (т. 1 а.с. 228).

З матеріалів справи також вбачається, що провадження у справі № 05-01/184/6-12а/10 про банкрутство Державного підприємства "Дирекція Криворізького гірничозбагачувального комбінату окислених руд" перебуває на стадії санації введеною ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 16.06.2009р.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 02.06.2020р. у справі № 05-01/184/6-12а/10 продовжено строк процедури санації Державного підприємства "Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд" на шість місяців.

Відповідно до п. 3.1 Протоколу між Урядом України та Урядом Словацької республіки від 16.02.1994р., при реалізації взаємних зобов`язань на будівництві об`єктів Криворізького ГЗКОРу, виконання функцій оперативного управління, виконання експортноімпортних операцій на будівельному майданчику покладається на акціонерне товариство ПОІНТ.

03.09.2020р. від офіційного представництва Компанії "ПОІНТ акціонерне товариство Кошице" на адресу позивача за первісним позовом надійшов лист № 8-2020-Ru від 03.09.2020р., за змістом якого вбачалось, що Акціонерне товариство "POINT м. Кошице" має намір щодо забезпечення додаткової охорони об`єктів, незавершених будівництвом, що були змонтовані та належать словацькому підряднику, а саме, мовою оригіналу: "Корпус окомкования и обжига № 2 с обжиговой машиной № 3, Газоочистка № 8 (технологическая), Корпус дымоходов № 8, Газоочистка № 10 (аспирационная), Узел перегрузочный № 8, Галерея № 23, 24" (т. 1 а.с. 62).

Охорона об`єктів мала б здійснюватися на підставі відповідного договору про надання послуг з охорони об`єкту, укладеного представництвом ПОІНТ з охоронною компанією А.Р.Е.С., у зв`язку із чим, відповідач за первинним позовом просив позивача надати доступ до вищевказаних об`єктів через територію "Дирекція КГЗКОР" (т. 1 а.с. 63-64).

Разом з тим, у зв`язку із тим, що вищевказані об`єкти незавершеного будівництва фактично перебувають на території, яка перебуває під охороною співробітників румунського підрядника фірми ARCOM S.A., оскільки на даній території також розташовані об`єкти, які будувались румунськими підрядниками, керівництвом ДП "Дирекція КГЗКОР" було повідомлено відповідача за первісним позовом про неможливість виконання прохання та запропоновано Акціонерному товариству "POINT" погодити дане питання з представниками румунського підрядника АРКОМ та надати відповідні копії документів, якими підтверджується той факт, що саме Акціонерним товариством "POINT", м. Кошице було змонтовано дані об`єкти (т. 1 а.с. 65-68).

Листом № 9-2020-Ru від 10.09.2020р. офіційним представництвом компанії ПОІНТ акціонерне товариство КОШИЦЕ надано копії документів, якими підтверджувалося те, що вищевказані об`єкти були побудовані саме Словацьким підрядником, а саме Додаткову угоду від 20.05.1994р. до доповнення № 4 до договору підряду на будівництво об`єктів Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд № 063-08/20002-108 від 08.10.1987р., додаток № 1.1 та акт приймання передачі об`єктів незавершеного будівництва від 28.06.1994р., згідно з яким акціонерне товариство ПОІНТ прийняло від румунського підрядника відповідні об`єкти для продовження будівництва (т. 1 а.с. 69).

Позивач за первісним позовом стверджує, що на підприємстві відсутні не тільки оригінали, але й належним чином завірені копії договору підряду № 063-08/20002-108 від 08.10.1987р., Доповнення № 4 до Договору підряду № 063-08/20002-108 від 08.10.1987р. та інших документів стосовно будівництва об`єктів КГЗКОР.

Листом від 18.06.2019р. № 02-02/483 ДП "Дирекція КГЗКОР" зверталось до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України та Міністерства закордонних справ України із проханням надати належним чином засвідчені копії договорів підряду та іншої документації, яка стосувалась будівництва КГЗКОР (т. 1 а.с. 70-71).

Листом № 3242-10/25695-07 від 21.06.2019р. Міністерство економічного розвитку та торгівлі повідомило позивача за первісним позовом, що не володіє даними документами (т. 1 а.с. 72-73).

Листом № 660/36-200-2153 від 02.07.2019р. Міністерство закордонних справ України надало копії протоколів між Урядами України, Румунії та Словацької республіки від 1994р. За змістом листа, вбачається, що будь-які інші документи, які стосуються будівництва КГЗКОР відсутні (т. 1 а.с. 74-75).

За змістом ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.05.2017р. у справі № 405/2713/17, вбачається, що прокуратура Кіровоградської області в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000057 зверталась до Міністерства закордонних справ України, Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, Центрального державного архіву органів влади та управління України із проханням щодо надання копій документів стосовно будівництва КГЗКОР, проте за інформацією вказаних державних органів, зазначені документи у них відсутні (т. 1 а.с. 76-79).

10.09.2020р. позивачу за первісним позовом стало відомо, що директором офіційного представництва компанії ПОІНТ акціонерне товариство КОШИЦЕ, біля (мовою оригіналу) "Корпусу окомкования и обжига № 2 с обжиговой машиной № 3" встановлено пункт охорони у кількості трьох осіб, не зважаючи на те, що у Державного підприємства "Дирекція КГЗКОР" відсутні відповідні документи, якими б підтверджувався факт того, що саме акціонерним товариством ПОІНТ були змонтовані об`єкти незавершеного будівництва, а саме: "Корпус окомкования и обжига № 2 с обжиговой машиной № 3, Газоочистка № 8 (технологическая), Корпус дымоходов № 8, Газоочистка № 10 (аспирационная), Узел перегрузочный № 8, Галерея № 23, 24".

23.09.2020р. позивач за первісним позовом звернувся до відповідача з листом № 02-01/743 з вимогою звільнити приміщення Корпусу окомковання та обпалювання № 2 з обпалювальною машиною № 3, Газоочистки № 8 (технологічної), Корпусу димососів № 8, Газоочистки № 10 (аспіраційної), Вузол перевантажувальний № 8 та Галерей № 23, 24, які знаходяться за адресою: 28500, Кіровоградська область, Долинський район, м. Долинська, проммайданчик Державного підприємства "Дирекція Криворізького гірничо збагачувального комбінату окислених руд", до з`ясування обставин будівництва спірних об`єктів (т. 1 а.с. 80-83).

Незважаючи на письмове звернення позивача за первісним позовом, вимоги керівництва ДП "Дирекція КГЗКОР" відповідачем не виконані.

Наведені обставини стали підставою для звернення ДП "Дирекція КГЗКОР" до місцевого господарського суду з позовною заявою до Акціонерного товариства "POINT" про зобов`язання звільнення приміщення Корпусу окомковання та обпалювання № 2 з обпалювальною машиною № 3, Газоочистки № 8 (технологічної), Корпусу димососів № 8, Газоочистки № 10 (аспіраційної), Вузол перевантажувальний № 8 та Галерей № 23, 24, які знаходяться за адресою: 28500, Кіровоградська область, Долинський район, м. Долинське, проммайданчик Державного підприємства "Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд".

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2020р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

23.11.2020р. до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла зустрічна позовна заява Представництва "ПОІНТ акціонерне товариство Кошице" від 23.11.2020р., в якій позивач за зустрічною позовною заявою просив визнати за компанією "POINT akciova spolocnost` Kosice", в особі офіційного представництва Компанії "POINT akciova spolocnost` Kosice" на території України право власності на будівельні матеріали, а саме металоконструкції та технологічне обладнання № 2 з обпалювальною машиною № 3, газоочистки № 8 (технологічної), корпусу димососів № 8, газоочистки №10 (аспіраційної), вузол перевантажувальний № 8, галерей № 23, 24 загальною вагою 6492,19 тон, у відповідності до висновку експерта № 12-10-2020-ВТ від 19.10.2020р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2020р. прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом, розгляд справи призначено у підготовчому судовому засіданні на 01.12.2020р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.12.2020р. залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та відкладено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні на 22.12.2020р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2021р. постановлено справу № 904/5816/20 передати на розгляд Господарському суду Кіровоградської області в межах справи про банкрутство Державного підприємства "Дирекція КГЗКОР" № 05-01/184/6-12а/10.

15.04.2021 судом було прийнято оскаржуване рішення про відмову в задоволенні первісного позову та повне задоволення зустрічного.

Вказане рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- позивачем за первісним позовом лише констатовано факт перебування об`єкта незавершеного будівництва на території ДП "Дирекція КГЗКОР", будь-які докази титульного володіння, набуття права власності тощо на такий об`єкт чи відповідні матеріали позивачем до позовної заяви не додано та в процесі розгляду спору суду не надано;

- позивачем за первісним позовом не доведено належними і допустимими доказами факт порушення його права користування та розпорядження своїм майном;

- обставинами справи та письмовими доказами підтверджується, що спірні об`єкти незавершеного будівництва були побудовані саме Словацьким підрядником, що безпосередньо не визнається відповідачем за зустрічним позовом;

- правовий аналіз положень ЦК України та ГК України дозволяє дійти висновку про те, що обраний позивачем за зустрічним позовом спосіб захисту своїх прав не суперечить положенням ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України. Зокрема, вказаними нормами передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом;

- обраний позивачем за зустрічним позовом спосіб захисту повністю відповідає положенням правочинів, укладених сторонами, матеріальному праву України, закріпленому нормами ЦК України та ГК України, положенням Конституції України та Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а порушення цивільного права чи цивільного інтересу позивача за зустрічним позовом підлягають судовому захисту у обраний спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо первісних позовних вимог.

На думку позивача за первісним позовом, станом на дату подання позовної заяви, зазначені спірні об`єкти, які перебувають на території ДП "Дирекція КГЗКОР" і фактично становлять єдиний майновий комплекс, охороняються співробітниками офіційного представництва компанії ПОІНТ акціонерне товариство КОШИЦЕ, без відповідних правових підстав, оскільки на підприємстві відсутні документи, якими б підтверджувався факт будівництва спірних об`єктів відповідачем (т. 1 а.с. 65-69, 80-83).

Як передбачено ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ГК України до державного майна у сфері господарювання належать єдині майнові комплекси державних підприємств або їх структурних підрозділів, нерухоме майно, інше окреме індивідуально визначене майно державних підприємств, акції (частки, паї) держави у майні суб`єктів господарювання різних форм власності, а також майно, закріплене за державними установами і організаціями з метою здійснення необхідної господарської діяльності, та майно, передане в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду для використання його у господарській діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, який полягає у тому, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

До регламентованих ЦК України способів захисту права власності належить, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України).

Разом з тим, правовий режим майна суб`єктів господарювання встановлено ст. 133 ГК України, в якій, зокрема, зазначено, що основу цього режиму становлять право власності та інші речові права: право господарського відання, право оперативного управління. Господарська діяльність може здійснюватися також на основі інших речових прав (права володіння, права користування тощо), передбачених ЦК України. Майно суб`єктів господарювання може бути закріплено на іншому праві відповідно до умов договору з власником майна.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем за первісним позовом лише констатовано факт перебування об`єкта незавершеного будівництва на території ДП "Дирекція КГЗКОР", будь-які докази титульного володіння, набуття права власності, тощо на такий об`єкт чи відповідні матеріали позивачем до позовної заяви не додано та в процесі розгляду спору суду не надано.

Відповідно до ч. ч. 1, 3-4 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Оскільки позивачем за первісним позовом не доведено належними і допустимими доказами факту порушення його права користування та розпоряджання своїм майном, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду першої інстанції.

Слід наголосити, що вирішуючи спір по суті, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з положеннями статей 2, 4, 5 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Отже задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем відповідно до вимог процесуального законодавства обставин щодо наявності в нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту (правовий висновок Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду наведена в постанові від 09.10.2018 у справі № 910/2062/18).

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 16.10.2019 у справі №525/505/16-ц).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Аналогічний висновок наведено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 31.10.2019 у справі № 916/1134/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19, від 02.04.2020 у справі № 910/7160/19, від 01.07.2021 у справі №910/7029/20.

Враховуючи усе вищевикладене, а саме недоведеність позивачем за первісним позовом порушення його прав, в тому числі щодо спірного майна, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в частині вирішення первісного позову та необхідності залишення його без змін.

Щодо зустрічних позовних вимог.

Як зазначає позивач за зустрічним позовом, будівництво вищевказаних об`єктів було фактично призупинено словацьким підрядником наприкінці 1996р., у зв`язку із припиненням фінансування будівництва Української частки комбінату. Процентна готовність вищевказаних об`єктів незавершеного будівництва складає приблизно 67 %. Згідно з актом прийому виконаних будівельномонтажних робіт за 4-й квартал 2002р., виконання з початку будівництва в процентах, зокрема по корпусу окомковання складає 67,78 % та 54,01 % по змонтованому обладнанню. Вартість робіт, виконаних словацьким підрядником по даному об`єкту складає 11 179 359 та 15 391 407 мільйонів рублів відповідно, в цінах 1984р. Таким чином, на думку позивача за зустрічним позовом, обставинами справи та письмовими доказами підтверджується, що спірні об`єкти незавершеного будівництва були побудовані саме Словацьким підрядником. Разом з тим, ДП "Дирекція КГЗКОР" ставить під сумнів будівництво вищевказаних спірних об`єктів Словацьким підрядником, тобто не визнає право власності Компанії "POINT akciova spolocnost` Kosice" на будівельні матеріали, з яких вони (об`єкти) були побудовані, наголошуючи, що документи, підтверджуючі факт будівництва відсутні.

Матеріали справи свідчать, що офіційним представництвом Компанії "POINT akciova spolocnost` Kosice" на території України отримано лист № 02-01/743 від 23.09.2020р. відповідача за зустрічним позовом із вимогою звільнити спірні об`єкти (т. 1 а.с. 80-83).

Із змісту технічного висновку по результатам обстеження будівель та споруд № 12-10-2020-ВТ вбачається, що спірні будівельні матеріали, з яких змонтовано об`єкти незавершені будівництвом перебувають безпосередньо на території промислового майданчика ДП "Дирекції КГЗКОР".

Суд першої інстанції правомірно звернув увагу, що саме ДП "Дирекція КГКЗОР" є належним відповідачем за зустрічним позовом, оскільки спірні будівельні матеріали, з яких змонтовано об`єкти незавершені будівництвом перебувають безпосередньо на земельній ділянці, яка передана ДП "Дирекції КГЗКОР" у постійне користування, що підтверджується державним актом про право користування землею № 051052 (т. 2 а.с. 159-162), а не на земельній ділянці, яка належить до земель комунальної власності, як помилково вказує третя особа (апелянт).

Згідно із ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Аналіз норм розділу 1 книги 3 ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України.

В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Разом з тим колегія суддів зазначає, що позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Відповідно до приписів ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).

Отже, враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України.

Аналогічну правову позицію висловив Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі № 920/615/16.

Право власності може захищатися пред`явленням позову про визнання цього права. Такий позов може бути пред`явлений до будь-якої особи, яка словами чи діями заявила про свої претензії на річ, яка перебуває у власності іншої особи. Позивач, пред`являючи такий позов, повинен надати докази вчинення відповідачем дій, у тому числі його висловлювань, які можуть бути розцінені як невизнання чи оспорювання права власності.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно (п. 13 постанови Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 910/1016/17, п. 12 постанови Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 914/1521/17, від 02.05.2018 у справі № 914/904/17, від 27.06.2018 у справі № 904/8186/17, п. 6.1 постанови Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 917/377/17, від 11.04.2019 у справі № 910/8880/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18).

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Таким чином, до прийняття об`єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об`єкт не виникає. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (абз. 1 ч. 3 ст. 331 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, 08.10.1987р. між В/О Союзвнешстройимпорт та Акціонерним товариством ПОІНТ було укладено договір підряду № 063-08/20002-108 на будівництво об`єктів Криворізького гірничозбагачувального комбінату окислених руд.

20.05.1994р. Дирекція будуємого Криворізького гірничо-збагачувального комбінату з одного боку, Акціонерне товариство Східно словацькі железарні Кошице (в подальшому ВСЖ а.т.), Акціонерне товариство "Поінт" укладено Додаткову угоду до Доповнення № 4 до договору підряду № 063-08/20002-108 від 08.10.1987р. на будівництво об`єктів Криворізького гірничозбагачувального комбінату окислених руд (т. 1 а.с. 223-224).

Відповідно до п. 1.1 Додаткової угоди внесено зміни в умови Доповнення № 4, зокрема п. 2.1 викладено в наступній редакції: "Підрядники здійснять будівництво об`єктів Криворізького ГЗКОРу відповідно до додатків №№ 1А та 1.1А та здійснять поставку обладнання, у відповідності до додатка № 8.2, у відповідності до взаємно погодженої проектної документації.

Згідно з додатком № 1.1А до доповнення № 4 до договору підряду № 063-08/20002-108 до переліку об`єктів, які будуються організаціями Словацької республіки при будівництві Криворізького гірничозбагачувального комбінату окислених руд, віднесено зокрема: корпус окомковання та обпалювання № 2 з обпалювальною машиною № 3; газоочистку № 8 (технологічна); корпус димососів № 8; газоочистку № 10 (аспіраційна); вузол перевантажувальний № 8; галереї № 23, 24 (т. 1 а.с. 225-226).

Факт здійснення Словацькою стороною будівництва об`єктів незавершеного будівництва Криворізького гірничозбагачувального комбінату окислених руд підтверджується актом обліку виконаних будівельномонтажних робіт змонтованого обладнання за 4-й квартал 2002р., за змістом якого вбачається, що виконання з початку будівництва в процентах, зокрема по корпусу окомковання складає 67,78 % та 54,01 % по змонтованому обладнанню (т. 1 а.с. 228).

Матеріали справи свідчать, що 28.09.2020р. між Компанією "POINT akciova spolocnost` Kosice" в особі офіційного представництва та Товариством з обмеженою відповідальністю "Екологія Суспільства" укладено договір б/н, згідно з п. 1.1 якого Замовник, відповідно до технічного завдання, доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання щодо надання відповідних технічних висновків.

На виконання даного договору виконавцем підготовлено технічний висновок № 12-10-2020-ВТ від 19.10.2020р. (т. 2 а.с. 1-95), згідно з яким за результатами обстеження металоконструкцій, з яких змонтовано об`єкти, незавершені будівництвом, а саме корпусу окомковання та обпалювання № 2 з обпалювальною машиною № 3, газоочистки № 8 (технологічної), корпусу димососів № 8, газоочистки № 10 (аспіраційної), вузла перевантажувального № 8, галерей № 23, 24, розташованих за адресою: Кіровоградська область, м. Долинська, будівельний майданчик ДП "Дирекція КГЗКОР" було встановлено наступне.

1. Під час виконання візуального обстеження конструкцій та металоконструкцій, з яких змонтовано об`єкти, незавершені будівництвом: корпусу окомковання та обпалювання № 2 з обпалювальною машиною № 3 (1.1); газоочистки № 8 (технологічної) (1.2); корпусу димососів № 8 (1.3); газоочистки № 10 (аспіраційної) (1.4); вузла перевантажувального № 8 (1.5); галерей № 23, № 24, № 29 (1.6) виявлені дефекти та пошкодження конструкцій, які описано в Розділі 4.

2. Конструктивні елементи металоконструкцій, з яких змонтовано об`єкти, незавершені будівництвом, тривалий час перебувають в стадії незавершеного будівництва в несприятливих умовах навколишнього середовища без поновлення антикорозійних покриттів та виконання консерваційних заходів, що є причиною їх прогресуючої деградації.

3. Виконавча документація на виконані будівельні роботи відсутня.

4. За результатами виконаного обстеження загальний стан металоконструкцій, з яких змонтовано об`єкти, незавершені будівництвом корпусу окомковання та обпалювання № 2 з обпалювальною машиною № 3 (1.1); газоочистки № 8 (технологічної) (1.2); корпусу димососів № 8 (1.3); газоочистки № 10 (аспіраційної) (1.4); вузла перевантажувального № 8 (1.5); галерей № 23, № 24, № 29 (1.6), розташованих за адресою: Кіровоградська область, м. Долинська, промисловий майданчик ДП "Дирекція КГЗКОР" визнано як "не придатний до нормальної експлуатації" (категорія "3").

5. Обладнання, яке підлягало візуальному огляду, непридатне до подальшого використання за призначенням в зв`язку з його довготривалим зберіганням в неробочому стані в умовах підвищеної вологості та замочування атмосферними опадами, наявності ознак розукомплектованості при відсутності гарантійних зобов`язань фірм-виробників, комплектуючих та запасних частин.

6. Загальна маса будівельних конструкцій сталевих каркасів будівель та споруд: корпусу окомковання та обпалювання № 2 з обпалювальною машиною № 3 (1.1); газоочистки № 8 (технологічної) (1.2); корпусу димососів № 8 (1.3); газоочистки № 10 (аспіраційної) (1.4); вузла перевантажувального № 8 (1.5); галерей № 23, № 24, № 29 (1.6), розташованих за адресою: Кіровоградська область, м. Долинська, промисловий майданчик ДП "Дирекція КГЗКОР" оцінюється в 3490,19 т. за результатами розрахунку матеріалоємності.

Орієнтовна маса обладнання будівлі корпусу окомковання та обпалювання № 2 з обпалювальною машиною № 3 оцінюється в 3002 т.

22.10.2020р. між Компанією "POINT akciova spolocnost` Kosice" в особі офіційного представництва та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оціночна фірма Форватор" укладено договір на оцінку майна, за результатом якого було надано відповідний звіт (т. 2 а.с. 96-113).

Підпунктом 4.4. такого договору визначено, що виконавець попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Згідно зі звітом про оцінку майна, виданого ТОВ "Оціночна фірма Форватор" ринкова вартість об`єкту оцінки, а саме металоконструкцій, з яких змонтовано об`єкти незавершені будівництвом, а саме корпусу окомковання та обпалювання № 2 з обпалювальною машиною № 3, газоочистки № 8 (технологічної), корпусу димососів № 8, газоочистки № 10 (аспіраційної), вузла перевантажувального № 8, галерей № 23, 24, складає 15 550 599 грн.

Листом № 18.12-3 від 18.12.2020 за підписом експерта з технічного обстеження будівель та споруд (кваліфікаційний сертифікат серія АЕ №000902) Савицького А.М. було надано роз`яснення щодо технічного висновку № 12-10-2020-ВТ від 19.10.2020р.

Зокрема, було зазначено про те, що:

- Технічна документація на вказані об`єкти в архівах КГЗКОР невиявлена. Виявлені незначні залишки проектної документації. Висновок експертизи проекту будівництва на вказані об`єкти відсутній. Відновлення повного обсягу технічної документації на об`єкти вважається технічно неможливим;

- Об`єкти, що були досліджені, знаходяться в незавершеному будівництвом стані. Консервація об`єктів при зупинені будівництва виконана не була. Демонтаж металевих конструкцій та їх подальше переміщення можливе без порушення фундаментів та без їх знецінення за умови використання підрядників, які володіють безпечними методами виконання демонтажних робіт на промислових об`єктах аналогічного конструктивного рішення;

- Згідно з Розділом І, п. 4 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 року № 127 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2018 року № 186) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за № 582/5773 технологічне устаткування та обладнання не належить до частин об`єктів нерухомості.

Відповідно до ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Частиною третьою статті 331 Цивільного кодексу України передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

Об`єкт незавершеного будівництва не є об`єктом нерухомості.

Отже, об`єкт незавершеного будівництва за визначенням частини третьої статті 331 Цивільного кодексу України за своєю правовою природою є сукупністю матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва, що належить забудовнику (особі, яка на законних підставах здійснює відповідне будівництво), оскільки правовий статус об`єкта як нерухомого майна виникає з моменту завершення будівництва.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 916/633/19, від 13.03.2019 у справі № 910/4032/18, від 26.02.2020 у справі № 914/1658/15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 923/196/20.

Колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність / відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Така правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16 та від 14.05.2019 у справі №910/11511/18.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 зазначеної Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Водночас, визначений згаданою статтею засіб захисту повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005, заява № 38722/02).

Згідно ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

А відповідно до ч. 1 та 2 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом належним способом. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити з його ефективності. Це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, постанова Верховного Суду від 12.02.2020 у справі 761/17142/15-ц).

В той же час, варто наголосити, що положеннями ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України законодавцем встановлено лише орієнтовний перелік способів захисту прав, який не є вичерпним. Відтак, судом може здійснюватися захист прав та інтересів осіб в інші способи, встановлені договором або законом, як це передбачено в абз. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України. У разі порушення права чи інтересу особи, в останньої виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов`язальних відносин. Тобто особа, права якої порушено, обирає для себе саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Правовий аналіз положень ЦК України та ГК України дозволяє дійти висновку про те, що обраний позивачем за зустрічним позовом спосіб захисту своїх прав, не суперечить положенням ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України. Зокрема, вказаними нормами передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Першочергово вказаний спосіб захисту має бути ефективним на практиці.

Слід зауважити, що за містом прохальної частини зустрічної позовної заяви порушено питання про визнання права власності не на об`єкт незавершеного будівництва, як на об`єкт нерухомого майна, або на будівельні матеріали у вигляді об`єкту незавершеного будівництвом, а на конкретні будівельні матеріали металоконструкції та обладнання, з яких дані об`єкти змонтовані, що відноситься до металобрухту та визначається по вазі в одиницях виміру тонах.

Наведене відповідає правовій позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права, а саме ч. 3 ст. 331 ЦК України у подібних до спірних правовідносинах, що викладена в постанові від 16.05.2018 у справі № 922/1818/17.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що обраний позивачем за зустрічним позовом спосіб захисту повністю відповідає положенням правочинів укладених між сторонами, матеріальному праву України, закріпленому нормами ЦК України та ГК України, положенням Конституції України та Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а порушення цивільного права та інтересу позивача за зустрічним позовом підлягають судовому захисту у обраний спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає характеру порушеного права та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Встановивши факт не визнання відповідачем за зустрічним позовом майнових прав позивача за зустрічним позовом щодо будівельних матеріалів (металоконструкцій та технологічного обладнання), з яких змонтовано об`єкти, незавершені будівництвом корпусу окомковання та обпалювання № 2 з обпалювальною машиною № 3, газоочистки № 8 (технологічної), корпусу димососів № 8, газоочистки № 10 (аспіраційної), вузлу перевантажувального № 8, галерей № 23, 24 загальною вагою 6492,19 тон, у відповідності до висновку експерта № 12-10-2020-ВТ від 19.10.2020р., враховуючи обраний позивачем споіб захисту своїх прав, який в даному випадку є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечить поновлення порушеного права, зважаючи на встановлені обставини, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про обґрунтованість позовних вимог за зустрічним позовом та необхідність їх задоволення в повному обсязі.

В свою чергу, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що матеріали справи (т. 1, а. с. 160-161) містять затверджену форму Акту обліку виконаних будівельно-монтажних робіт (додаток № 3), чим спростовується посилання скаржника на відсутність в матеріалах справи такого доказу.

Твердження про невідповідність Акту обліку виконаних будівельно-монтажних робіт змонтованого обладнання за 4 квартал 2002р. формі додатку № 3 до доповнення № 4 до договору підряду свідчать про певну дефектність змісту первинного документу по його реквізитам, однак не спростовують наведеної в ньому інформації та зроблених на цій підставі висновків, що саме Словацьким підрядником були здійснені будівельно-монтажні роботи спірних об`єктів незавершеного будівництва.

Доказів звортного апелянтом суду не надано й матеріали справи таких не містять.

Щодо доводів скаржника про некоректне визначення вартості предмету позову та неврахування вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність", то як вже було встановлено, технологічне обладнання, яке підлягало візуальному огляду, непридатне до подальшого використання за призначенням в зв`язку з його довготривалим зберіганням в неробочому стані в умовах підвищеної вологості та замочування атмосферними опадами, наявності ознак розукомплектованості при відсутності гарантійних зобов`язань фірм-виробників, комплектуючих та запасних частин.

З урахуванням положень ст. 1 Закону України "Про металобрухт", згідно якої вбачається, що металобрухт - непридатні для прямого використання вироби або частини виробів, які за рішенням власника втратили експлуатаційну цінність внаслідок фізичного або морального зносу і містять у собі чорні або кольорові метали чи їх сплави, а також вироби з металу, що мають непоправний брак, залишки чорних і кольорових металів і їх сплавів; власником майна - Компанією ПОІНТ, на підставі відповідних технічних висновків фахівців, було визнано технологічне обладнання металобрухтом, що знайшло своє відображення у Звіті про оцінку майна.

При цьому об`єктивність оцінки, наведеної у звіті про оцінку майна, виданого ТОВ "Оціночна фірма Форватор", учасниками провадження в судах першої та апеляційної інстанції не спростована, а отже, посилання апелянта на невідповідність визначеної ціни об`єктів незавершеного будівництва ринковій визнаються судом необгрунтованими належними доказами.

Аргументи скаржника про те, що спірне майно належить до цілісного майнового комплексу ДП «Дирекція КГЗКОР» і, відповідно, вчинення дій відносно майна може бути передбачено планом санації - є безпідставними, оскільки об`єкти, незавершені будівництвом корпусу окомковання та обпалювання № 2 з обпалювальною машиною № 3, газоочистки № 8 (технологічної), корпусу димососів № 8, газоочистки № 10 (аспіраційної), вузлу перевантажувального № 8, галерей № 23, 24 на балансі ДП «Дирекція КГЗКОР» не перебувають та не є державною власністю, що підтверджуєтсья поясненнями позивача (відповідача за зустрічним позовом), викладеними у відзиві на зустрічну позовну заяву (т. 2 а.с. 198-199) та довідкою № 02-12/992 від 17.12.2020р., яка наявна в матеріалах справи (т. 2 а.с. 201).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не отримали свого документального підтвердження, та не спростовують обставин, на які послався місцевий господарський суд.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом під час перегляду справи в апеляційному порядку не встановлено.

З урахуванням фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про необхідність залишення апеляційної скарги Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України без задоволення, та не вбачає правових підстав для скасування чи зміни рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.04.2021 у справі № 904/5816/20, яке залишається без змін.

Так як у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.04.2021 у справі № 904/5816/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.04.2021 у справі №904/5816/20 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги залишити за Міністерством з питань стратегічних галузей промисловості України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 22.09.2022

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя Л.А. Коваль