ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/16825/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І.М. (головуючий), Булгакової І.В., Львова Б.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М.,

представників учасників справи:

позивача - Марчик О.А. - адвокат (довіреність від 04.01.2022 б/н)

відповідача - Пінчук Ю.А. - адвокат (довіреність від 18.01.2022 №16)

третьої особи - Шилець А.Р. - адвокат (довіреність від 30.12.2021 №60-17940/21)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Веста центр"

на рішення господарського суду міста Києва від 29.04.2021,

додаткове рішення господарського суду міста Києва від 20.05.2021 та

постанови Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2022

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Веста центр"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"

про визнання недійсним договору,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Веста центр" (далі - ТОВ "Веста центр", позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (далі - ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста", відповідач) про визнання недійсним договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 27.12.2018 №UKR-2018-01 (далі - договір), укладеного між акціонерним товариством "Європейський газовий Банк" (далі - АТ "Європейський газовий Банк") та ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста".

1.2. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що на дату підписання оскаржуваного договору сторонами не були додержані вимоги, встановлені статтями 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), дотримання яких є необхідним для чинності правочину. Водночас, за твердженням позивача, за умовами спірного договору було відступлено, у тому числі право вимоги за кредитним договором від 13.01.2012 №506-130112, укладеним між АТ "Європейський газовий Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Мега Астер" (далі - ТОВ "Мега Астер").

1.3. Позивач зазначає, що за результатами електронних торгів, проведених у межах виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду про стягнення з ТОВ "Мега Астер" заборгованості за кредитним договором від 13.01.2012 №506-130112, ним придбано об`єкт незавершеного будівництва - адміністративно-виставковий будинок з магазином та кафе, площею 2250 кв.м, готовністю 18%, що знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Повітрофлотський, 68, і легітимність таких торгів наразі оспорюється ТОВ "Мега Астер" у межах справи №910/1119/16.

1.4. При цьому, позивач вказував, що внаслідок укладення спірного договору, ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" стало правонаступником АТ "Європейський газовий Банк" та було залучено господарським судом міста Києва у справі №910/1119/16 в якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. У справі №910/1119/16 ТОВ "Мега Астер" заявлено вимоги про визнання недійсними вищевказаних електронних торгів, визнання незаконним та скасування акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, визнання незаконним та скасування свідоцтва і вирішення відповідного спору наразі триває.

1.5. На переконання позивача, у разі визнання недійсними електронних торгів та застосування принципу реституції сторін у справі №910/1119/16, існує ймовірність незаконного та безпідставного повернення ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" (як правонаступнику ПАТ "Єврогазбанк") вищевказаного об`єкта незавершеного будівництва, чим, на думку позивача, порушуються його права та інтереси.

2. Стислий виклад рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням господарського суду міста Києва від 29.04.2021 (суддя - Смирнова Ю.М.), яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 (колегія суддів: Разіна Т.І., Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

2.2. Рішення та постанову мотивовано тим, що позивачем, як заінтересованою особою, належними та допустимими доказами в розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не доведено суду обставин щодо порушення власних майнових прав та інтересів, внаслідок укладення спірного договору, і того, що в результаті визнання його недійсним майнові права позивача буде захищено та відновлено.

2.3. Суди зокрема, виходили з того, що позивач не є стороною договору про відступлення права вимоги, дійсність якого оспорюється, а також не є стороною кредитних договорів, договорів забезпечення, у тому числі іпотечних договорів, право вимоги за якими було відступлено за спірним правочином. Тобто, позов про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги подала особа, яка не була стороною цього договору - заінтересована особа. Однак, конкретних фактів порушення власних майнових прав та інтересів внаслідок укладення спірного договору не довів, як і не довів, що в результаті визнання такого договору недійсним право позивача буде захищено та відновлено.

2.4. Суд апеляційної інстанції також вказував, що з огляду на правову природу спірного договору (уступка права вимоги) та враховуючи умови договору, якими не встановлено обмежень щодо можливості заміни кредитора у зобов`язанні, що виникає з вказаного договору, позивач не позбавлений права висувати заперечення, які він мав проти первісного кредитора до нового кредитора у тому числі і в рамках вирішення спору про визнання недійсними прилюдних торгів, за результатами яких позивачем придбано майно (об`єкт незавершеного будівництва - адміністративно-виставковий будинок з магазином та кафе, площею 2250 кв.м, готовністю 18%, що знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Повітрофлотський, 68).

2.5. Відсутність порушення спірним договором прав та інтересів позивача є самостійною підставою для відмови у позові, а тому суд апеляційної інстанції зазначив про відсутність підстав для надання оцінки його дійсності.

2.6. Додатковим рішенням господарського суду міста Києва від 20.05.2021 у справі №910/16825/20, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 заяву ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" про вирішення питання про судові витрати задоволено частково. Присуджено до стягнення з ТОВ "Веста центр" на користь ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 15 000,00 грн. В іншій частині у задоволені заяви відмовлено.

2.7. Задовольняючи частково заяву відповідача, господарський суд першої інстанції з яким погодився суд апеляційної інстанції, врахував предмет та підстави позовних вимог у даній справі, оцінив витрати відповідача з урахуванням всіх аспектів і складності справи, взяв до уваги викладені позивачем заперечення про те, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 297 500,00 грн не відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру.

2.8. За висновками суду, заявлена ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" суми вартості послуг професійної правничої допомоги у розмірі 297 500,00 грн є завищеною щодо позивача, оскільки позивачу у задоволені позовних вимог відмовлено; заявлена сума є неспівмірною із значенням справи для відповідної сторони. З огляду на викладене, керуючись принципом розумності судових витрат, суд зменшив розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу до 15 000,00 грн.

3. Стислий виклад вимог касаційної скарги

3.1. ТОВ "Веста центр" (далі - скаржник) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило скасувати рішення господарського суду міста Києва від 29.04.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 у справі №910/16825/20; ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

3.2. Також не погоджуючись з додатковим рішенням господарського суду міста Києва від 20.05.2021 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 у справі №910/16825/20 ТОВ "Веста центр" звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та відмовити відповідачу у вимогах про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повністю.

4. Аргументи учасників справи

4.1. Аргументи касаційної скарги

4.1.1. Так, касаційна скарга на рішення господарського суду міста Києва від 29.04.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 подана на підставі пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України, з обґрунтуванням того, в чому полягає порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції після апеляційного перегляду справи апеляційною інстанцією, з урахуванням вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

4.1.2. Підставами для скасування судових рішень позивач зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій. Стверджує, що судами попередніх інстанції не враховано висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: у постанові Верховного Суду України у справі №6-605цс16 та у постанові Верховного Суду від 05.10.2021 року у справі №910/12525/20, у контексті можливості оспорювання правочинів з реалізації майна заінтересованою особою, яка не є їх стороною.

4.1.3. Підставами для скасування додаткового рішення господарського суду міста Києва від 20.05.2021 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 у справі №910/16825/20 позивач зазначає порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій (статей 126, 129 ГПК України). Стверджує про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування частини сьомої статті 129 ГПК України у подібних правовідносинах.

4.1.4. Скаржник звертає увагу касаційного суду на те, що до закінчення судових дебатів у даній справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду відповідчем не були подані до суду докази понесених витрат на професійну правову (правничу) допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції. Клопотання із відповідними доказами було подано ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" лише 05.05.2021. Зважаючи на дату ухвалення судового рішення у справі (29.04.2021) клопотання ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" подано з порушенням встановленого строку визначеного частиною восьмою статті 129 ГПК України строку. Наведене, на думку скаржника, є грубим порушенням процесуальних строків, встановлених статтею 129 ГПК України, для подання доказів, які підтверджують понесені стороною витрат на професійну правничу допомогу, що одночасно є безумовною підставою для залишення відповідного клопотання без розгляду.

4.1.5. За твердженням скаржника, суд першої інстанції ухвалюючи рішення про часткове задоволення заяви відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу неправильно застосував положення частини восьмої статті 129 ГПК України. Докази на підтвердження розміру судових витрат відповідачем подано з порушенням встановленого строку визначеного частиною восьмою статті 129 ГПК України строку, а тому заява ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" підлягала залишенню без розгляду.

4.1.6. При розгляді справи у місцевому суді відповідно до статті 124 ГПК України у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які відповідач поніс або очікує понести складає 1 000 000, 00 грн. Поряд з тим, у заяві відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" заявлено до стягнення 275 000,00 грн. Заявлена до стягнення відповідачем сума відповідачем витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірно меншою від суми заявленої у попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат, що відповідно до положень частини сьомої статті 129 ГПК України є підставою для відмови у задоволенні заяви.

4.1.7. Судом також не надано жодного правового обґрунтування та жодної оцінки іншим численним доводам позивача щодо реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

4.1.8. Суд апеляційної інстанції вказаних порушень норм процесуального права не усунув.

4.2. Аргументи, зазначені у відзивах на касаційні скарги

4.2.1. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу на рішення господарського суду міста Києва від 29.04.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 акцентує правомірність і вмотивованість висновків судів попередніх інстанцій, викладених в оскаржуваних рішеннях та просить залишити без задоволення касаційну скаргу, а рішення господарського суду міста Києва від 29.04.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 - без змін.

4.2.2. Відзив відповідача на касаційну скаргу на додаткове рішення та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 не надходив.

4.2.3. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - третя особа) також не визнає доводів касаційної скарги ТОВ "Веста центр" на рішення господарського суду міста Києва від 29.04.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2022. Посилаючись на безпідставність доводів та вимог викладених у касаційній скарзі просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

4.2.4. За доводами відповідача та третьої особи, зміст касаційної скарги зводиться до викладення фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій, цитування рішень Верховного Суду у неподібних відносинах та непогодження з оцінкою судами обставин і доказів у справі; касаційна скарга не містить належного обґрунтування щодо невідповідності висновків судів попередніх інстанцій в частині застосування положень статей 15, 16 ЦК України.

4.2.5. ТОВ "Веста центр" надіслало до Верховного Суду відповідь на відзив.

5. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

5.1. Як встановлено судами попередніх інстанцій 12.12.2018 на підставі рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14.11.2018 №3057 відбулися відкриті торги (Голандський аукціон) щодо реалізації (продажу права вимоги) за лотом №UKR-2018-01.

5.2. За результатами проведення відкритих електронних торгів, які оформлено протоколом від 12.12.2018 №UKR-2018-01, переможцем аукціону визначено товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Веста", найменування якого було змінено на ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста".

5.3. 27.12.2018 між ПАТ "Європейський газовий банк» (далі - банк) та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Веста" (новий кредитор) було укладено договір №UKR-2018-01 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за умовами якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників за кредитними договорами, зокрема, за Кредитним договором від 13.01.2012 №506-130112, укладеним між банком та ТОВ "Мега Астер". Сторони домовились, що відступлення Банком новому кредитору прав вимоги за договорами іпотеки (застави), що були укладені в забезпечення виконання зобов`язань боржників за основними договорами та були посвідчені нотаріально, відбувається за окремими договорами, які укладаються між сторонами в день укладення цього Договору або протягом 10 робочих днів з дати укладення цього договору та підлягають нотаріальному посвідченню.

5.4. У відповідності до пункту 2 договору новий кредитор в день укладання договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору, набуває всі права кредитора за основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржниками своїх зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, тощо. Розмір прав вимоги (розмір заборгованості), які переходять до нового кредитора, вказаний в довідках про розмір заборгованості боржників, які є невід`ємними частинами цього договору. Права за основними договорами переходять до нового кредитора в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку, рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів.

5.5. За відступлення права вимоги новий кредитор сплачує банку грошові кошти в сумі 73 581 784,11 грн, до моменту набуття чинності цим договором на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор (пункт 4 договору).

5.6. У пункті 4.1 договору його сторони визначили, що на момент укладання цього договору новий кредитор в повному обсязі сплатив банку ціну договору відповідно до протоколу електронних торгів від 12.12.2018 №UKR-2018-01.

5.7. У Додатку №1 до договору його сторонами погоджено реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за цими договорами. До зазначеного реєстру включено зокрема такі договори:

- кредитний договір від 13.01.2012 №506-130112, укладений між банком та ТОВ "Мега Астер"

- договір іпотеки від 29.03.2012 №945-290312/І, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васько А.В. (реєстровий №803), укладений між АТ "Єврогазбанк" та ТОВ "Європейська газова група";

- договір іпотеки від 27.02.2012 №921-270212/І з договором про внесення змін, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васько А.В. (реєстровий №339), укладений між АТ "Єврогазбанк" та ТОВ "Європейська газова група";

- договір іпотеки від 27.06.2012 №1013-270612/І, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. (реєстровий №1074), укладений між АТ "Єврогазбанк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Готель-Груп".

5.8. Цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами (пункт 15 договору).

5.9. Звертаючись до суду з позовом у даній справі ТОВ "Веста центр" вказувало, що разом з відступленням права вимоги за кредитним договором від 13.01.2012 №506-130112, були відступлені права вимоги за договором іпотеки від 27.06.2012 №1013-270612/1, майно по якому було предметом забезпечення зобов`язання за вказаним кредитним договором. Поряд з тим предмет іпотеки за вказаним договором (об`єкт незавершеного будівництва - адміністративно-виставковий будинок з магазином та кафе, площею 2250 кв.м, готовністю 18%, що знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Повітрофлотський, 68) вже було реалізовано на аукціоні з продажу майна ТОВ "Євро-Готель-Груп" в рамках Закону України "Про виконавче провадження".

5.10. Позивач стверджував про порушення встановленого законодавством порядку організації і проведення аукціону по лоту №UKR-2018-01, за результатами якого укладено спірний договір відступлення права вимоги, посилаючись на: заниження стартової ціни продажу лоту; відсутність доказів продажу майна банків у вигляді цілісного майнового комплексу, що мало передувати продажу права вимоги за кредитними договорами із забезпеченням на відповідному аукціоні; відсутність оголошень про продаж активів банків у друкованих засобах масової інформації тощо.

5.11. Зазначаючи про те, що в порушення статті 513 ЦК України оскаржуваний договір: сторонами не посвідчено нотаріально; боржнику за кредитним договором не було повідомлено про відступлення прав вимоги та заміну кредитора у зобов`язанні; ані в договорі відступлення, ані в додатку №1 до нього не вказано на яку суму відступлені вимоги за кредитним договором від 13.01.2012 №506-130112, ТОВ "Веста центр" наголошувало на непогодженні сторонами всіх істотних умов договору та невідповідності спірного договору положенням статей 203, 215 ЦК України

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

6. Оцінка аргументів учасників справи та висновків попередніх судових інстанцій

6.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.2. Так, у справі, що розглядається, судами встановлено, що предметом спору в даній справі є матеріально-правова вимога позивача, як заінтересованої особи, про визнання недійсним договору відступлення права вимоги в цілому.

6.3. Підставою касаційного оскарження рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції позивачем визначено пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України.

6.4. В обґрунтування доводів касаційної скарги позивач зазначає про неправильне застосування судами положень статей 15, 16, 215 ЦК України та без урахування висновків щодо застосування зазначених норм у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України у справі №6-605цс16 та у "постанові" Верховного Суду від 05.10.2021 року у справі №910/12525/20, у контексті можливості оспорювання правочинів з реалізації майна заінтересованою особою, яка не є їх стороною.

6.5. Щодо доводів касаційної скарги колегія суддів зазначає таке.

6.6. Так, в основу оскаржуваних судових рішень покладено висновок місцевого і апеляційного господарських судів про недоведеність порушення прав позивача оспорюваним договором, укладеним між відповідачем і АТ "Європейський газовий Банк" та про недоведеність позивачем обставин, що в результаті визнання спірного договору недійсним майнові права ТОВ "Веста центр" буде захищено та відновлено.

6.7. Частина друга статті 4 ГПК України передбачає, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

6.8. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

6.9. Зміст статей 3, 15, 16 ЦК України свідчить, що правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Такі висновки, викладені також у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/23369/17.

6.10. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

6.11. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17), саме тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц).

6.12. Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (така ж правова позиція викладена у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18).

6.13. Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

6.14. Отже, виходячи із змісту статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

6.15. Суди встановили, що позивач не є стороною спірного договору.

6.16. Предметом розгляду у справі №910/16825/20 є вимоги про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги, укладеного між відповідачем та АТ "Європейський газовий Банк" (банк), за умовами якого банк відступив відповідачу (новому кредитору) права вимоги банку за кредитним договором від 13.01.2012 №506-130112 та за договором іпотеки від 27.06.2012 №1013-270612/1.

6.17. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач не є стороною договору про відступлення права вимоги, дійсність якого оспорюється в рамках даної справи, а також не є стороною кредитних договорів, договорів забезпечення, у тому і числі іпотечних договорів, право вимоги за якими було відступлено за спірним правочином.

6.18. Тобто у цій справі позов про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги подала особа, яка не була стороною цього договору - заінтересована особа.

6.19. Суд виходить з того, що при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16, 215 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

6.20. У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №922/1159/19 сформульовано такий правовий висновок:

- "Передусім оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. Тобто стороння особа, якщо вона має заінтересованість та доведе це, управі пред`являти позов про визнання недійсним правочину, укладеного іншими сторонами.

- За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" під такою слід розуміти тих, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Це може бути у випадках, коли: права заінтересованої особи порушені договором, який оспорюється, і можуть бути в такий спосіб відновлені або іншим чином захищені; інтереси такої особи можуть бути реалізовані, унаслідок чого вона здатна буде набути прав.

- Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

- Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебували у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

- Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці останні не доведуть, що цими діями порушуються їхні права" .

6.21. Колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.10.2020 у справі №910/12787/17, згідно з яким: "особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. "

6.22. Отже, суд має з`ясувати: чи було порушено право позивача, і у чому саме полягає таке порушення та яким чином може бути відновлено у даному спорі, і у залежності від встановлених обставин справи вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для його захисту.

6.23. Судами встановлено, що в обґрунтування порушення його прав та законного інтересу позивач посилається на те, що він 13.01.2016 став переможцем аукціону з продажу об`єкту незавершеного будівництва - адміністративно-виставкового будинку з магазином та кафе, площею 2250 кв.м, готовністю 18%, що знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Повітрофлотський, 68, проведеного в рамках виконавчого провадження №47696259 з примусового виконання рішення суду про стягнення з ТОВ "Мега Астер" заборгованості за кредитним договором №506-130112 від 13.01.2012, та зареєструвало за собою право власності на придбаний об`єкт нерухомості. Внаслідок укладення спірного договору, ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" стало правонаступником АТ "Європейський газовий Банк" та було залучено господарським судом міста Києва у справі №910/1119/16 в якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. У справі №910/1119/16 ТОВ "Мега Астер" заявлено вимоги про визнання недійсними вищевказаних електронних торгів, визнання незаконним та скасування акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, визнання незаконним та скасування свідоцтва і вирішення відповідного спору наразі триває. У разі визнання недійсними електронних торгів та застосування принципу реституції сторін у справі №910/1119/16, позивач обгунтовує порушення його прав за спірним договором тим, що існує ймовірність незаконного та безпідставного повернення ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" (як правонаступнику ПАТ "Єврогазбанк") вищевказаного об`єкта незавершеного будівництва.

6.24. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди виходили з того, що враховуючи правову природу спірного договору (уступка права вимоги) та відповідно зміст статей 512, 514 ЦК України перехід прав кредитора за кредитним договором від 13.01.2012 №506-130112 на підставі спірного договору про відступлення права вимоги жодним чином не впливає на обсяг прав та обов`язків позивача як особи, яка придбала майно (предмет іпотеки) на електронних торгах, проведених в рамках виконавчого провадження з виконання судового рішення про стягнення з боржника заборгованості за даним кредитним договором.

6.25. Позивач не позбавлений права висувати заперечення проти вимог ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" (як нового кредитора та третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору у справі №910/1119/16), які він мав проти первісного кредитора - ПАТ "Європейський газовий банк", у тому числі і в рамках вирішення спору про визнання недійсними прилюдних торгів, за результатами яких позивачем придбано майно.

6.26. Судами попередніх інстанцій також встановлено, що інших конкретних фактів порушення власних майнових прав та інтересів внаслідок укладення спірного договору позивач не навів, як і не довів, що в результаті визнання такого договору недійсним права позивача буде захищено та відновлено.

6.27. Отже, зміст оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що судами відмовлено у задоволенні позовних вимог саме у зв`язку із недоведенням позивачем обставин щодо порушення відповідачами його майнового права та інтересу, внаслідок укладення спірного договору, тобто, яке саме право позивача порушено та підлягає захисту саме шляхом визнання договору відступлення права вимоги і відповідно буде відновлено саме в результаті визнання спірного договору недійсним.

6.28. Водночас, колегія суддів наголошує, що недоведеність порушення прав позивача оспорюваним договором є достатньою підставою для відмови у позові.

6.29. Отже, самостійною та єдиною підставою для відмови позивачу у задоволенні позову стало встановлення судами попередніх інстанцій обставин відсутності порушення оскаржуваним правочином суб`єктивного права, на захист якого спрямований заявлений позов та обрання позивачем неефективного способу захисту прав, на захист яких останній звернувся до суду.

6.30. З урахуванням положень частини другої статті 4 ГПК України підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу) особи, тоді як відсутність обставин на підтвердження наявності порушення такого права, за захистом якого звернувся позивач, є підставою для відмови у задоволенні позову та з огляду на те, що в ході розгляду справи порушення прав та законних інтересів позивача не знайшли свого підтвердження, то у суду були відсутні будь-які правові підстави для задоволення позовних вимог (пункт 51 постанови Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №908/1194/18 та пункт 136 постанови Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №904/5480/19).

6.31. Колегія суддів також зауважує, що у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №910/12787/17 викладено уточнюючий правовий висновок про те, що відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

6.32. Отже, покладений в основу оскаржуваних судових рішень висновок узгоджується з правовими висновками, сформульованими у наведених вище постановах Верховного Суду.

6.33. Таким чином, враховуючи наведені у даній постанові правові позиції Верховного Суду та фактичні обставини, встановлені судами (недоведення позивачем факту порушення його прав спірним договором), суди попередніх інстанцій правильно застосували норми статей 3, 15, 16, 215 ЦК України, частини другої статті 4 ГПК України та відмовили у задоволенні позовних вимог.

6.34. Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника, що судами попередніх інстанції не враховано висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: у постанові Верховного Суду України у справі №6-605цс16 та у "постанові" Верховного Суду від 05.10.2021 року у справі №910/12525/20, у контексті можливості оспорювання правочинів з реалізації майна заінтересованою особою, яка не є їх стороною з огляду на таке.

6.35. Відповідно до положень частини першої статті 287 ГПК України, касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: 1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; 2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

6.36. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який було сформульовано у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема і вказаного вище пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

6.37. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

6.38. Подібність правовідносин суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

6.39. Так, у постанові від 25.05.2016 Верховний Суд України у справі №6-605цс16 за позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та визнання права власності на квартиру, навів висновок про те, що позивачі у справі в розумінні статті 215 ЦК України можуть вважатися заінтересованими особами, які мають право оспорювати договір купівлі-продажу; позивачки не були стороною (сторонами) цього договору, однак за цим договором банк здійснив відчуження квартири в порушення заборони, встановленої судом у порядку забезпечення іншого позову тих самих осіб, тому позивачки мали власний інтерес вимагати визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири з метою забезпечення для них можливості в подальшому реально і без перешкод виконати рішення суду в іншій справі за їх позовом до банку про скасування реєстрації права власності банку на квартиру.

6.40. У справі №910/16825/20, яка розглядається, судами попередніх інстанцій установлено, що за фактичними обставинами справи, з огляду на предмет і підстави заявленого позову, позивачем при зверненні до суду з вимогою про визнання недійсним спірного договору, укладеного між відповідачем та ПАТ "Єврогазбанк", не доведено як наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання договору недійсним, так і наявність порушеного права позивача, що стало підставою для задоволення позову.

6.41. Отже, аналіз висновків, зроблених у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі №6-605цс16 та у справі, що розглядається, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у наведеній постанові Верховного Суду України, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, оскільки зазначені висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням інших фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій.

6.42. Колегія суддів зазначає, що висновки судів у оскаржуваних судових рішеннях у повній мірі відповідають, висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 16.10.2020 у справі №910/12787/17, від 09.04.2019 у справі №908/1194/18, від 21.04.2021 у справі №904/5480/19, від 11.02.2020 у справі №922/1159/19. Водночас доводи касаційної скарги зводяться лише до викладення висновків Верховного Суду України у справі №6-605цс16 без належного мотивування та конкретизації обставин встановлених судами попередніх інстанцій та висновків суду у яких попередніми судовими інстанціями неправильно застосовано положення статей 3, 15, 16, 215 ЦК України.

6.43. Доводи касаційної скарги в частині того, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки Верховного Суду, викладені у "постанові" Верховного Суду від 05.10.2021 року у справі №910/12525/20 Судом відхиляються як необґрунтовані по-перше, з огляду на відмінність підстав заявлених позовних вимог, по-друге, з огляду на те, що ухвалою Верховного Суду від 05.10.2021 справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, тобто касаційний розгляд зазначеної справи на даний час триває і відповідно висновок Верховного Суду у спірних правовідносинах відсутній.

6.44. За таких обставин підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржником в наведеній частині не знайшла свого підтвердження, а тому не може бути підставою для скасування прийнятих у справі судових рішень.

Що стосується незгоди ТОВ "Веста центр" з додатковим рішенням господарського суду міста Києва від 29.04.2021 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 колегія суддів виходить з такого.

6.45. Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц).

6.46. Згідно з статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

6.47. Відповідно до положень статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

6.48. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

6.49. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

6.50. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

6.51. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

6.52. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

6.53. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

6.54. Судами попередніх інстанцій встановлено, що обґрунтовуючи розмір витрат на правничу допомогу ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" до матеріалів справи надано: копію договору про надання правової допомоги від 17.11.2020; копію додаткової угоди №1 до договору №б/н про надання правової допомоги від 17.11.2020; акт від 30.04.2021 про надання правової допомоги від 17.11.2020, підписаний представниками клієнта та адвокатського об`єднання, за змістом якого адвокатське об`єднання у період з 17.11.2020 по 30.04.2021, супроводжувало судову справу №910/16825/20; платіжне дорученням від 12.05.2021№3424 (з урахуванням листа позивача від 17.05.2021 щодо оплати послуг з правничої допомоги).

6.55. Судами встановлено, що наданими відповідачем документами підтверджується розмір понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 297 500,00 грн.

6.56. У свою чергу, 18.05.2021 від позивача на адресу господарського суду надійшли заперечення щодо клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, в яких підприємство просило в задоволенні клопотання відмовити, посилаючись, зокрема, на не співмірність таких витрат з обсягом наданих адвокатом послуг та складністю справи. Позивач зазначав, що аналіз судової практики вирішення аналогічних спорів та аналіз чинного законодавства України, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин, є тотожніми (однаковими) послугами, судова практика з подібних правовідносин є сталою, окрім того відповідачем не зазначено ані назви, ані об`єму, ані змісту проаналізованого законодавства та судової практики. Також позивач наголошував на тому, що значно завищеною є вартість аналізу позовної заяви та підготовка відзиву на позовну заяву в розмірі 45 000,00 грн, як і підготовка додаткового відзиву на позовну заяву про зміну підстав позову в розмірі 45 000,00 грн. Доводи в цій частині мотивовано тим, що по часу такі роботи займають не більше 1 години за кожний відзив для кваліфікованого адвоката, справа є нескладною, позов містить одну вимогу немайнового характеру, судова практика у подібних правовідносинах є сталою та досить поширеною. Неспівмірно завищеними є також суми за підготовку заперечень та клопотань від 23.12.2020, від 03.03.2021, ознайомлення з матеріалами справи (без вказівки дати та часу), а також заяв та клопотань від 29.04.2021.

6.57. Дослідивши заяву відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши заперечення позивача щодо розподілу цих витрат, надані відповідачем докази, ступінь складності справи, а також те, що у задоволенні позовних вимог було відмовлено, суд першої інстанції дійшов висновку, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 297 500,00 грн не відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

6.58. Враховуючи обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог, витрачений адвокатом час, суд дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, та наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

6.59. Верховний Суд звертає увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини 4 статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

6.60. Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості.

6.61. У свою чергу, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України).

6.62. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

6.63. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

6.64. При цьому обставини відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є предметом оцінки у кожному конкретному випадку, а сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідних доказів, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їх розміру тощо на предмет їх відповідності статті 129 ГПК України, не свідчать про незаконність оскаржуваного судового рішення.

6.65. Враховуючи викладене та беручи до увагу, що рішенням суду у справі №910/16825/20 у задоволенні позову відмовлено повністю, враховуючи обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог, витрачений адвокатом час, Верховний Суд не вбачає порушень норм процесуального права при зменшенні судом витрат на правничу допомогу, і вважає, що присуджений до стягнення їх розмір відповідає критеріям справедливості, пропорційності та верховенства права, є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатами роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, і ціною позову. Доводи позивача щодо неспівмірності заявлених витрат, викладені ним у запереченні та клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу належно розглянуто судом, з наданням їм відповідної оцінки.

6.66. При цьому як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, за результатами розгляду цієї справи у задоволенні позову відмовлено повністю. Таким чином, за правилами статті 129 ГПК України судові витрати іншої сторони (відповідача), в тому числі на професійну правничу допомогу, повинні бути покладені на позивача.

6.67. Щодо доводів касаційної скарги стосовно порушення судам положень частини восьмої статті 129 ГПК України Суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що рішення у справі №910/16825/20 прийнято господарським судом міста Києва 29.04.2021; у судовому засіданні 29.04.2021 до закінчення судових дебатів представник відповідача подав заяву, в якій зазначив, що докази на підтвердження розміру понесених судових витрат будуть надані до суду у строки, передбачені частини восьмої статті 129 ГПК України; 05.05.2021 до господарського суду міста Києва ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" подано клопотання про покладення на позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 297 500,00 грн; 18.05.2021 від відповідача надійшла заява про поновлення пропущеного строку та долучення доказів (копії платіжного доручення від 12.05.2021 №3424 та копію листа ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" б/н від 17.05.2021.

6.68. Суд не вбачає порушення норм процесуального права у діях суду першої інстанції про визнання причин пропуску строку на подання доказів поважними та задоволенні клопотання відповідача.

6.69. Щодо доводів касаційної скарги ТОВ "Веста центр" в частині порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та незастосування положень частини сьомої статті 129 ГПК України, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, Суд зазначає таке.

6.70. Відповідно до частини сьомої статті 129 ГПК України якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно нижчою від суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

6.71. Суд виходить з того, що обставини відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є предметом оцінки у кожному конкретному випадку, а сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідних доказів, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію співмірності адвокатських витрат, критерію розумності їх розміру тощо на предмет їх відповідності статті 129 ГПК України, не свідчать про незаконність оскаржуваного судового рішення.

6.72. Доводи касаційної скарги в частині того, що сума витрат заявлених відповідачем у попередньому (орієнтовному) розрахунку (1 000 000,00 грн) є неспівмірно нижчою з сумою, заявленою відповідачем у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (275 000,00 грн) та не відповідає вартості послуг, визначеній ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" і адвокатським об`єднанням "Правовий Центр XXI ст." у договорі про надання правової допомоги від 17.11.2020 (500 000,00 грн) не є підставою для висновку щодо порушення судами норм процесуального права з огляду на незастосування положень частини сьомої статті 129 ГПК України.

7. Висновки Верховного Суду

7.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

7.2. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

7.3. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційних скаргах доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що господарські суди ухвалили законні та обґрунтовані судові рішення, а тому підстав для їх скасування немає.

8. Розподіл судових витрат

8.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Веста центр" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 29.04.2021, додаткове рішення господарського суду міста Києва від 20.05.2021 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 у справі №910/16825/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов