РІШЕННЯ

Іменем України

14 вересня 2022 року м. Чернігівсправа № 927/451/22

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Федоренко Ю.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання) справу №927/451/22

за позовом: Приватного підприємства "ХОСТ-Н",

вул. Московська, 22-а, м. Ніжин, 16600, електронна адреса:

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Черненко Надії Володимирівни ,

АДРЕСА_1

про стягнення 146 363,49 грн.

без виклику представників учасників справи

Встановив:

Приватним підприємством "ХОСТ-Н" подано позов до фізичної особи-підприємця Черненко Надії Володимирівни про стягнення 124 000,00 грн. боргу та 22 363,49 грн. інфляційних нарахувань.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору позики грошових коштів (між юридичною та фізичною особою) від 01.12.2020 в частині повернення одержаної суми позики.

Дії суду щодо розгляду справи.

Ухвалою суду від 18.07.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання); встановлено сторонам строки для подання відзиву на позов та відповіді на позов.

Згідно з довідкою керівника апарату Господарського суду Чернігівської області від 19.07.2022 у зв`язку з відсутністю знаків поштової оплати відправка поштової кореспонденції тимчасово припиняється, а тому ухвала суду від 18.07.2022 була направлена на електронну адресу позивача, зазначену у позовній заяві.

Ухвала суду від 18.07.2022, направлена на адресу відповідача засобами поштового зв`язку, отримана відповідачем 25.07.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 19.07.2022 №709.

Заяв та клопотань щодо суті заявлених позовних вимог від учасників справи до суду не надходило.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст.248 Господарського процесуального кодексу України).

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно з ч.1,8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідач своїм процесуальним правом надання відзиву не скористався, відзив на позовну заяву не надав та не повідомляв суд про намір подати відзив на позовну заяву у більш тривалий строк згідно положень п. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Рішення приймається за наявними матеріалами справи на підставі ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Обставини справи встановлені судом.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа-підприємець Черненко Надія Володимирівна (код НОМЕР_1 ) зареєстрована в якості суб`єкта господарювання 24.12.2007, номер запису 0004576, про що внесено відповідну інформацію (а.с.35).

01.12.2020 між Приватним підприємством «ХОСТ-Н» (позикодавець) та Черненко Надією Володимирівною (позичальник) був укладений Договір позики грошових коштів (між юридичною та фізичною особою) (далі - Договір) (а.с.11).

У розділі 8 Договору «Адреси і реквізити сторін» зазначено, що вказаний Договір підписано позичальником - фізичною особою-підприємцем Черненко Надією Володимирівною .

Відповідно до п. 1.1. Договору позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти в сумі 124000,00 грн., а останній зобов`язується їх повернути в порядку, передбаченому умовами цього Договору, проте, в будь-якому випадку до закінчення строку передбаченому п.3.1. обумовленого в п.3 Договору.

За умовами п.2.1., 2.2. Договору позикодавець зобов`язується надати не менше 100% позики протягом 3 календарних днів з моменту підписання цього Договору. Позика надається шляхом видачі готівкою з каси підприємства за видатковим ордером.

Пунктами 3.1., 3.2. Договору сторони погодили, що термін надання позики позичальнику становить шість місяців з моменту підписання цього Договору. Строк, вказаний у п. 3.1. цього Договору, може бути продовжений за згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до цього Договору.

Згідно з п.4.1., 4.2. Договору після закінчення терміну, зазначеного в п. 3.1. цього Договору, позичальник зобов`язується протягом 7 днів повернути суму позики у повному розмірі позикодавцеві, якщо вона з якихось причин набула погашена в порядку, передбаченому п. 4.2. цього Договору. Позика повертається позичальником шляхом внесення готівкою до каси підприємства.

Цей Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до остаточного його виконання (п.5.1. Договору).

Позивачем додано до матеріалів справи копію видаткового касового ордеру від 01.12.2020 на суму 124000,00 грн., що підтверджує видачу Черненко Надії Володимирівні суму позики за спірним Договором (а.с.36).

У позовній заяві позивач зазначив про направлення Черненко Надії Володимирівні претензії №1 від 22.07.2021 на суму 124000,00 грн., з проханням перерахувати заборгованість на поточний рахунок позивача. На вказаній претензії №1 від 22.07.2021 міститься відмітка за підписом Черненко Н.В. про те, що претензія отримана 24.07.2021, з сумою погоджуюся в повному обсязі (а.с.14).

За доводами позивача, станом на 29.06.2022 сума позики у розмірі 124 000,00 грн. відповідачем не повернута, у зв`язку з чим позивачем також здійснено розрахунок інфляційних нарахувань на суму боргу у розмірі 22 363,49 грн., наведений у позовній заяві, які заявлено позивачем до стягнення з відповідача за даним позовом.

Оцінка аргументів та нормативно-правове обґрунтування.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено факт укладення між сторонами Договору позики грошових коштів (між юридичною та фізичною особою) від 01.12.2020, за приписами якого відповідач (позичальник) зобов`язався повернути суму позики у термін, що становить шість місяців з моменту підписання цього Договору.

Матеріали справи не містять інформації, що сторони підписували додаткову угоду до цього Договору, якою б продовжили строк повернення позики, вказаний у п.3.1. Договору.

Матеріалами справи підтверджено (копія видаткового касового ордеру від 01.12.2020 на суму 124000,00 грн.), що відповідачу видано та відповідно отримано ним суму позики у розмірі 124 000,00 грн.

Вказані обставини відповідачем не спростовано та не заперечено. Доказів повернення суми позики, у встановлений Договором строк, відповідачем не надано.

Щодо заявленого до стягнення боргу.

За доводами позивача, не спростованими та не запереченими відповідачем, відповідач суму позики у розмірі 124 000,00 грн., у термін, встановлений у п.3.1. Договору не повернув.

Додана позивачем до матеріалів справи претензія №1 від 22.07.2021 на суму 124000,00 грн. містить відмітку за підписом Черненко Н.В. про погодження із сумою претензії у повному обсязі.

Таким чином, позивачем правомірно заявлено до стягнення суму боргу у розмірі 124 000,00 грн. неповернутої позики.

Щодо заявлених до стягнення інфляційних нарахувань.

Позивач просить стягнути з відповідача 22 363,49 грн. інфляційних нарахувань за період з 01.06.2021 по 31.05.2022.

Згідно з п.6.1. Договору, якщо позичальник в порушення умов Договору своєчасно не повернув суму позики, то згідно зі ст. 625 і 1050 ЦКУ він зобов`язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити, зокрема, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц, у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Враховуючи шестимісячний термін повернення позики, встановлений п.3.1. Договору, прострочка повернення суми позики виникла з 01.06.2021.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань, суд доходить висновку, що позивачем правомірно нараховано 22 363,49 грн. інфляційних нарахувань за період з 01.06.2021 по 31.05.2022.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у частині стягнення з відповідача 124 000,00 грн. боргу та 22 363,49 грн. інфляційних нарахувань.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

З урахуванням приписів ч.1,2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", при зазначеній ціні даного позову 146 363,49 грн., позивач зобов`язаний був сплатити 2481,00 грн. судового збору.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі судовий збір у розмірі 2481,00 грн. покладається на відповідача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається із поданих до позовної заяви доказів про сплату судового збору, позивачем за подання позовної заяви до Господарського суду Чернігівської області, сплачено судовий збір у розмірі 2691,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №161 від 19.05.2022 на суму 2271,00 грн., №1 від 07.06.2022 на суму 210,00 грн., №25 від 05.07.2022 на суму 210,00 грн. Тобто, переплачена сума судового збору становить 210,00 грн.

Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України „Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України „Про судовий збір", у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Клопотань позивача про повернення переплаченої суми судового збору до суду не надходило.

Керуючись ст. 73, 74, 76, 79, 86, 123, 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Черненко Надії Володимирівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства "ХОСТ-Н" (вул. Московська, 22-а, м. Ніжин, 16600, ) 124 000,00 грн. боргу, 22 363,49 грн. інфляційних нарахувань та 2481,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст.256 Господарського процесуального кодексу України

Повне рішення складено 14.09.2022.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Ю.В. Федоренко