ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.09.2022 Справа№914/1370/22

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Трускавецького В. П., секретаря судового засідання Шевчук О. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

заяви:Колективного підприємства «Спец Енерго Сервіс», м. Стрий Львівська обл.,
про:забезпечення позову.
У справі за позовом: Колективного підприємства «Спец Енерго Сервіс», м. Стрий Львівська обл.,
до відповідача 1:Товариства з обмеженою відповідальністю «Феєрія Розваг», м. Стрий Львівська обл.,
до відповідача 2:ОСОБА_1 , м. Стрий Львівська обл.,
про: визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів; визнання незаконним та скасування реєстраційного запису у ЄДР речових прав на нерухоме майно.
За участю представників сторін:
позивача:не з`явився,
відповідача 1:не з`явився,
відповідача 2:не з`явився.
Встановив.

Ухвалою суду від 13.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16.08.2022. Підготовче засідання 16.08.2022 було відкладено на 06.09.2022 о 10:30 год. у зв`язку з неявкою представників учасників процесу.

6 вересня 2022 року підготовче засідання проведено за участю представників позивача та відповідача 1, за наслідками якого продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 26.09.2022.

Після засідання, 06.09.2022 о 13:46 год. канцелярією суду зареєстровано заяву позивача про застосування заходів забезпечення позову.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 140 Господарського процесуального кодексу України, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою суду від 07.09.2022 подану заяву призначено до розгляду у судовому засіданні на 13.09.2022. У судове засідання жодна із сторін не з`явилась, причин неприбуття не повідомила, хоч була належним чином та завчасно повідомлені про дату, час та місце розгляду поданої заяви.

Позиція заявника.

Предметом позову у даній справі є визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів та визнання незаконним та скасування реєстраційних записів у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 як таких, що вчинені на шкоду кредитору, тобто фраудаторних.

Оскільки Відповідачі не визнають позов, Відповідач - 1 продовжує ігнорувати та уникати виконання рішень судів про стягнення заборгованості в користь КП «Спец Енерго Сервіс» існує можливість подальшого відчуження спірного майна в користь сторонніх аффілійованих з Відповідачами осіб для уникнення виконання рішення суду.

Заборона ОСОБА_1 відчужувати спірне нерухоме майно відповідатиме засадам адекватності та співмірності і не порушувати прав третіх осіб, проте дозволить в повній мірі виконати рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Так, позивач просить заборонити ОСОБА_1 у будь-який спосіб відчужувати 66/100 частин майнового комплексу розташованого за адресою: АДРЕСА_1 до моменту набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Позиція суду.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з положеннями частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується: забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача або інших осіб з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні 'такого рішення.

Умовою застосування заходів по забезпеченню позову є достатньо обґрунтоване припущення, що можуть виникнути ускладнення під час виконання рішення суду в разі невжиття заходів по забезпеченню позову. Аналогічна позиція викладена і в пункті 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову».

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач 1 є боржником перед позивачем на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2021 у справі № 914/2349/20 на загальну суму 361'133,15 грн. Вподальшому, виконання вказаного рішення суду було розстрочено на підставі ухвали суду від 05.04.2021.

24 травня 2021 року приватним виконавцем Виконавчого округу Львівської області Пицем А. А. відкрито виконавче провадження ВП № 65550568 з виконання вищевказаного рішення суду (наказу). При виконанні наказу господарського суду приватним виконавцем Пицем А. А. встановлено, станом на 02.07.2021, відсутність майна боржника, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Разом з тим, згідно з протоколом загальних зборів учасників ТзОВ «Феєрія Розваг» від 05.04.2021 № 11 (спірний Протокол), засновника товариства вирішено погодити вихід ОСОБА_1 зі складу учасників відповідача 1 (боржника) та передати їй при виході належне товариству майно, зокрема, нерухоме майно: приміщення № 1 8, 14, 15, 20, 26, 27, 29, 37 56 загальною площею 1407,40 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належало на праві власності ТзОВ «Феєрія Розваг».

Згідно з актом приймання-передачі нерухомого майна від 05.04.2021 відповідач 1 передав, а відповідач 2 прийняла вищевказане нерухоме майно, а 09.04.2021 державним реєстратором Моршинської міської ради зареєстровано право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 66/100 майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним Витягом.

Таким чином, заявник вказує, що ОСОБА_1 як засновник ТзОВ «Феєрія Розваг» разом з іншими засновниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчинили правочин щодо виходу відповідачки 2 з учасників товариства, з виділенням їй частки, передавши усе нерухоме майно товариства, задля завдання шкоди кредитору, в даному випадку заявнику, тобто вчинивши фраудаторний правочин.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Верховний Суд України у постанові від 19.10.2016 у справі № 6-1873цс16 відзначив, що для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Велика Палата Верховного Суду підтримала правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі № 306/2952/14-ц, від 9 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц, щодо застосування статті 234 ЦК України у спорах, що виникли з договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, визначивши, що договір дарування нерухомого майна, укладений між близькими родичами з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, може бути визнано фіктивним на підставі статті 234 ЦК України.

Разом з тим з Єдиного державного реєстру судових рішень з`ясовано, що відповідач 1 є боржником позивача на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 11.10.2021 у справі № 914/1251/21 з загальною сумою боргу 608'475,65 грн. Також між цими ж сторонами наявні рішення Господарського суду Львівської області у справах № 914/2071/21, № 914/198/21 та перебуває на розгляді справа № 914/1309/22. Усі вказані рішення стосувались частини нерухомого майна (66/100 частин майнового комплексу розташованого за адресою: Львівська область, місто Стрий, вулиця Сколівська, 9-К), на яке просить накласти зоборону відчуження заявник та яке на даний час належить відповідачу 2.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого господарського суду України наданих у постанові «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» від 26.12.2011 № 16, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд також враховує положення пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 про адекватність заходу до забезпечення позову. Згідно з цим пунктом постанови адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник та наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості (постанова Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» від 26.12.2011 № 16).

Як вбачається з проведеного судом аналізу обставин справи та доводів заявника, у випадку відчуження відповідачем 2 частки нерухомого майна, яка була виділена їй при виході з товариства, буде існувати висока ймовірність утруднення виконання майбутнього рішення суду у випадку задоволення даного позову. Також суд констатує, що в даному випадку позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру.

Судове рішення у разі задоволення таких вимог не вимагатиме примусового виконання. Тому, в даному випадку застосовуватися та досліджуватися повинна така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися питання, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Отже, оцінивши у сукупності усі доводи заявника з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; врахувавши наявность зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, з`ясувавши, що забезпечення позову жодним чином не вплине на господарську діяльність відповідача 2, в тому числі, і не матиме негативних наслідків для відповідача 1, не порушуватиме прав та інтересів третіх осіб, суд дійшов висновку задовольнити подану заяву.

Разом з тим, суд зазначає, що заходи забезпечення позову є у всякому випадку тимчасовими, такими, що вживаються до вирішення спору, тому у випадку встановлення судом необґрунтованості вимог позивача, відповідачі не позбавлені можливості звернутись із обґрунтованим клопотанням про скасування заходів забезпечення позову; так само такі заходи можуть бути скасовані судом навіть до фактичного вирішення спору, якщо судом буде встановлено необґрунтованість їх подальшого збереження.

Станом на момент постановлення даної ухвали судом у даній справі не вирішено спір по суті.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76 79, 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Заяву Колективного підприємства «Спец Енерго Сервіс» (вх. № 2299/22 від 06.09.2022) про забезпечення позову задовольнити.

2. Заборонити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ) у будь-який спосіб відчужувати 66/100 частин майнового комплексу розташованого за адресою: АДРЕСА_1 до набрання рішенням суду у даній справі законної сили.

Стягувачем за цією ухвалою є: Колективне підприємство «Спец Енерго Сервіс» (82400, Львівська обл., м. Стрий, вул. О. Степанівни, 11; ідентифікаційний код 39325274).

Боржником за цією ухвалою є: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Ухвала про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Дана ухвала може бути пред`явлена до виконання в передбаченому законом порядку, протягом трьох років з дати її прийняття.

Ухвала розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст ухвали складено 19.09.2022.

Суддя Трускавецький В.П.