ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року

м. Київ

cправа № 902/196/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, судді: Баранець О.М., Кролевець О.А.

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду

(головуючий суддя - Філіпова Т.Л., судді: Василишин А.Р., Бучинська Г.Б.)

від 16.06.2022

у справі № 902/196/19

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3 , Фермерського господарства «Ланецького», ОСОБА_4

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Державний реєстратор Погребищенської районної державної адміністрації Вінницької області

про визнання недійсними рішень засновників та відновлення правового становища,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. ОСОБА_2 з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 , Фермерського господарства «Ланецького», ОСОБА_4 про визнання недійсними рішень №7 від 10.12.2015, №8 від 29.12.2015, №1/18 від 28.02.2018, №2/18 від 01.03.2018, на підставі яких внесено записи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; відновлення становища ОСОБА_2 шляхом відновлення запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо складу інформації про засновників Фермерського господарства «Ланецького»; визнання недійсним договору №1 купівлі-продажу частки у складеному (статутному) капіталі Фермерського господарства «Ланецького» від 28.02.2018, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який пов`язаний з предметом спору і суперечить закону.

1.2. В якості підстави заявлених вимог позивач посилався на незаконне виключення його зі складу засновників Фермерського господарства «Ланецького» на підставі рішення зборів засновників № 7 від 10.12.2015.

1.3. Рішенням Господарського суду Вінницької області від 18.07.2019 у справі №902/196/19 позов задоволено частково. Визнано недійсними рішення засновників Фермерського господарства «Ланецького», оформлені рішеннями №7 від 10.12.2015, №8 від 29.12.2015, №1/18 від 28.02.2018, №2/18 від 01.03.2018 на підставі яких внесено записи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; визнано недійсним договір №1 купівлі-продажу частки у складеному (статутному) капіталі Фермерського господарства «Ланецького» від 28.02.2018, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Відмовлено у задоволенні позову в частині вимог про відновлення становища ОСОБА_2 шляхом відновлення запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо складу інформації про засновників Фермерського господарства «Ланецького».

1.4. Ухвалюючи зазначене рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що оскаржувані рішення загальних зборів учасника, а також оспорюваний договір порушують законні права та інтереси позивача, їх вчинення здійснено з порушенням вимог законодавства. В матеріалах справи відсутні докази реалізації позивачем права виходу з фермерського господарства, реєстрації для участі у загальних зборах, безпосередньої участі у проведенні загальних зборів ФГ «Ланецького», на яких прийнято рішення про його виключення.

Суд першої інстанції встановив, що заява про вихід з господарства громадянином ОСОБА_2 не підписувалась та не подавалася, реєстрацію у протоколі комісії щодо присутніх осіб позивач не здійснював. Експертним висновком №3036/3037/18-21 від 12.06.2018 встановлено, що на зазначених документах підписи вчинено не позивачем, а іншою особою.

Протиправне виключення позивача зі складу учасників ФГ «Ланецького», відчуження частки у статутному капіталі господарства за відсутності у сторін договору необхідного обсягу цивільної дієздатності відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України стало підставою для визнання недійсним договору.

1.5. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.12.2019 рішення Господарського суду Вінницької області від 18.07.2019 у справі №902/196/19 залишено без змін.

1.6. Ухвалою Верховного Суду від 25.06.2020 касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Господарського суду Вінницької області від 18.07.2019 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.12.2019 у справі №902/196/19 закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з поданням ОСОБА_4 клопотання про відмову від касаційної скарги.

1.7. ОСОБА_1 , як особа, що не брала участь в розгляді справи, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить рішення Господарського суду Вінницької області від 18.07.2019 у справі №902/196/19 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

1.8. ОСОБА_1 вважає, що складений капітал ФГ «Ланецького» є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що має право, зокрема, на отримання вартості внесеного ОСОБА_3 майна подружжя до складеного капіталу ФГ «Ланецького» або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності ФГ «Ланецького». Враховуючи те, що наразі між колишнім подружжям Ланецьких існує спір щодо поділу майна подружжя, який розглядається Погребищенським районним судом Вінницької області в межах справи №940/59/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя (під час розгляду якої ОСОБА_1 й дізналась про вищевказані обставини та оскаржуване рішення), оскаржуване рішення у даній справі безпосередньо стосується прав, інтересів та обов`язків ОСОБА_1 , оскільки ним було фактично визначено склад спільного майна подружжя (розмір складеного капіталу ФГ «Ланецького» та належної ОСОБА_3 частки у ньому, належна ОСОБА_3 частина доходу від діяльності господарства у вигляді дивідендів тощо), яке підлягає розподілу, а також коло осіб, які мають право претендувати на частину такого майна. А саме внаслідок прийняття оскаржуваного рішення до складу засновників ФГ «Ланецького» було фактично включено (повернуто) ОСОБА_2 з часткою у складеному капіталі в розмірі 55%, що безпідставно надає йому формальне права претендувати на відповідну частину належного ОСОБА_1 доходу від діяльності ФГ «Ланецького», а отже безпосередньо стосується прав, інтересів та обов`язків апелянта.

2. Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.06.2022 закрито апеляційне провадження у справі №902/196/19 за апеляційною скаргою особи, яка не приймала участі у справі - ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Вінницької області від 18.07.2019 у справі №902/196/19 на підставі пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України, за якою суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

2.2. Суд апеляційної інстанції мотивував свої висновки тим, що при винесенні оскаржуваного рішення не вирішувались питання про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 ; ОСОБА_1 не мала правового статусу учасника Фермерського господарства «Ланецького» на час прийняття оскаржених рішень, та не має його на час звернення до апеляційного суду; судове рішення не стосується безпосередньо корпоративних прав ОСОБА_1 , оскільки таких прав вона не мала.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись з ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.06.2022 у справі №902/196/19, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, якою просить оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, а справу передати для продовження розгляду до Північно-західного апеляційного господарського суду.

3.2. Узагальнені доводи касаційної скарги ОСОБА_1 :

- суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що оскаржуваним рішенням місцевого господарського суду не вирішувалися питання про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 ;

- враховуючи висновок, що частка у статутному (складеному) капіталі фермерського господарства є майном, належним на праві власності члену фермерського господарства, суд апеляційної інстанції дійшов хибного висновку про те, що оскаржувані позивачем рішення вищого органу фермерського господарства мають безпосередній вплив на права і обов`язки лише учасників такого господарства, оскільки призводять до зміни їх правового статусу у фермерському господарстві - оскаржувані рішення згідно встановлених фактичних обставин по справі призвели до зміни розміру складеного капіталу та належної ОСОБА_3 частки у ньому, тобто до зміни розміру майна останнього, на яке претендує на законних підставах ОСОБА_1 як на об`єкт права спільної сумісної власності подружжя;

- суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що ОСОБА_1 має право, зокрема на отримання вартості внесеного ОСОБА_3 майна подружжя до складеного капіталу ФГ «Ланецького» або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності фермерського господарства, а належна на праві власності ОСОБА_3 частка у статутному (складеному) капіталі господарства є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

3.3. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у поясненнях підтримують доводи касаційної скарги ОСОБА_1 та просять касаційну скаргу задовольнити у повному обсязі.

4. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, яким керувався суд

4.1. Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

4.2. Частиною першою статті 17 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

4.3. Згідно з частиною першою статті 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

4.4. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

4.5. Таким чином, положеннями господарського процесуального законодавства визначено право особи подати апеляційну скаргу на рішення, яким розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або містяться судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмету та підстав позову.

У контексті зазначеного, за приписами процесуального законодавства, судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Якщо скаржник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з наведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду, зокрема апеляційної скарги.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статей 17, 254 Господарського процесуального кодексу України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення наявні висновки суду про права та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки цієї особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не приймається до уваги.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №921/730/13-г/3, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі №904/897/19, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2020 №910/9016/16, від 21.07.2020 № 914/1971/18.

4.6. В обґрунтування доводів стосовно того, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки, ОСОБА_1 зазначила, що 29.12.2015 відбулись збори засновників ФГ «Ланецького», на яких, зокрема, було вирішено питання щодо розподілу прибутку ФГ «Ланецького» з метою визначення частки дивідендів, що нараховуються засновникам пропорційно їх частки у статутному капіталі за результатами господарської діяльності. При цьому за результатами прийнятих рішень, оформлених рішенням №8 зборів засновників ФГ «Ланецького» від 29.12.2015, розподілено чистий прибуток останнього за 2014 рік в сумі 6 (шість) мільйонів грн у вигляді дивідендів засновникам відповідно до їх частки у статутному капіталі господарства, а саме: ОСОБА_3 , що володіє 55% статутного капіталу, було розподілено 3 330 000,00 грн, а ОСОБА_4 , що володіє 44,5% статутного капіталу, - 2 670 000,00 грн. Вказані дивіденди було реінвестовано в статутний капітал ФГ «Ланецького», в результаті чого його розмір було збільшено на 6 000 000,00 грн.

28.02.2018 також відбулись збори засновників ФГ «Ланецького», на яких в тому числі приймались рішення щодо збільшення розміру складеного (статутного) капіталу господарства за рахунок отриманого прибутку у вигляді дивідендів засновників та розподіл часток останніх у складеному (статутному) капіталі ФГ «Ланецького».

За результатами прийнятих на таких зборах рішень, які були оформлені рішенням №1/18 зборів засновників ФГ «Ланецького» від 28.02.2018, збільшено розмір статутного капіталу ФГ «Ланецького» з 6 000 180,00 грн, до 16 423 180,00 грн шляхом внесення засновниками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до складеного (статутного) капіталу господарства вартості отриманого прибутку ФГ «Ланецького» з 2015 по 2017 роки у вигляді дивідендів у розмірі 10 423 000,00 грн (дивіденди ОСОБА_3 5 784 765,00 грн, дивіденди ОСОБА_4 , 4 638 235,00 грн); затверджено новий розмір вкладів та розподіл часток у статутному капіталі товариства, які становлять:

- ОСОБА_4 - 7 308 315,00 грн, що становить 44,5% статутного капіталу господарства;

- ОСОБА_3 - 9 114 865,00 грн, що становить 55,5% статутного капіталу господарства.

На загальних зборах були прийняті рішення щодо долі належного ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_3 майна у вигляді, зокрема, доходу від діяльності ФГ «Ланецького» у розмірі понад 9 000 000,00 грн - тобто визначено склад спільного сумісного майна подружжя, який підлягає поділу.

Однак, оскаржуваним рішенням Господарського суду Вінницької області від 18.07.2019 року такі рішення зборів засновників ФГ «Ланецького» було визнано недійсними. Враховуючи, що наразі між колишнім подружжям ОСОБА_1 існує спір щодо поділу майна подружжя, який розглядається Погребищенським районним судом Вінницької області в межах справи №940/59/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя (під час розгляду якої ОСОБА_1 й дізналась про вказані обставини та оскаржуване рішення), оскаржуване рішення у даній справі безпосередньо стосується прав, інтересів та обов`язків ОСОБА_1 , оскільки ним було фактично визначено склад спільного майна подружжя (розмір складеного капіталу ФГ «Ланецького» та належної ОСОБА_3 частки у ньому, належна ОСОБА_3 частина доходу від діяльності господарства у вигляді дивідендів тощо), яка підлягає розподілу, а також коло осіб, які мають право претендувати на частину такого майна. А саме внаслідок прийняття оскаржуваного рішення до складу засновників ФГ «Ланецького» було фактично включено (повернуто) ОСОБА_2 з часткою у складеному капіталі в розмірі 55%, що безпідставно надає йому формальне права претендувати на відповідну частину належного ОСОБА_1 доходу від діяльності ФГ «Ланецького», а отже безпосередньо стосується прав, інтересів та обов`язків скаржниці.

4.7. Відповідно до статті 1 Закону України «Про господарські товариства» господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

З огляду на положення статті 84 Цивільного кодексу України, частини п`ятої статті 63, частин першої та третьої статті 167 Господарського кодексу України, Закону України «Про господарські товариства», Закону України «Про акціонерні товариства», статей 1, 19 і частин першої, шостої статті 20 Закону України «Про фермерське господарство», статей 6, 8, 19 та 21 Закону України «Про кооперацію» корпоративні відносини виникають, зокрема, у господарських товариствах, виробничих кооперативах, фермерських господарствах, приватних підприємствах, заснованих на власності двох або більше осіб. Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №916/978/17.

Згідно із частинами третьої та четвертою статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство має своє найменування, печатку і штамп. Фермерське господарство діє на основі Статуту. У статуті зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.

Наявність статутного капіталу фермерського господарства дає певний обсяг корпоративних прав особі, частка якої визначається у статутному капіталі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №911/3215/17.

Зміст корпоративних прав визначено статтею 167 Господарського кодексу України, відповідно до якої корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

4.8. Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням місцевого господарського суду вирішено спір між учасниками (засновниками) Фермерського господарства «Ланецького» (станом на момент прийняття оспорюваних рішень загальних зборів учасниками (засновниками) були ОСОБА_3 (25%), ОСОБА_4 (20%), ОСОБА_2 (55%)) щодо виключення ОСОБА_2 зі складу засновників господарства, правомірності прийняття рішень зборів засновників щодо зміни складу учасників юридичної особи, зміни статутного капіталу та щодо укладення договору купівлі-продажу частки у складеному (статутному) капіталі Фермерського господарства «Ланецького» від 28.02.2018, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Підставою позову визначено порушення корпоративних прав позивача як учасника Фермерського господарства «Ланецького» у зв`язку з виключенням з господарства поза його волею та порушенням проведення зборів учасників без позивача.

Заявник ОСОБА_1 мотивує подання апеляційної скарги тим, що на час прийняття рішення про створення фермерського господарства перебувала у шлюбі з засновником цього господарства ОСОБА_3 , з яким у подальшому розірвала шлюб. На час розгляду справи триває судовий розгляд справи про поділ спільного майна подружжя.

Заявник виходить з того, що відповідно до частини першої статті 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Рішенням Конституційного суду України від 19.09.2012 №17-рп/2012 надано тлумачення положенням статті 61 Сімейного кодексу України, згідно з яким статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об`єктом їх спільної сумісної власності.

Разом з тим суд апеляційної інстанції зазначив, що предметом розгляду у корпоративному спорі у межах справи №902/196/19 є порушення корпоративних прав позивача ОСОБА_2 як учасника фермерського господарства. Прийняті загальними зборами рішення, які оскаржуються, мають безпосередній вплив на права і обов`язки лише учасників фермерського господарства, оскільки призводять до зміни їх правового статусу у фермерському господарстві.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 не мала правового статусу учасника Фермерського господарства «Ланецького» на час прийняття оскаржених рішень, та не має його на час звернення до апеляційного суду. Відтак судове рішення не стосується безпосередньо корпоративних прав ОСОБА_1 .

Щодо майнових прав ОСОБА_1 як подружжя та суб`єкта права спільної сумісної власності подружжя, апеляційним судом обґрунтовано зазначено, що визначення розміру та складу об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, а також питання про розмір частки кожного з подружжя може бути вирішено лише у межах цивільного спору між учасниками подружжя.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

5.1. Відповідно до положень частин першої та третьої статті 304 Господарського процесуального кодексу України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 287 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

5.2. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

5.3. Статтею 309 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

5.4. З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, виходячи із доводів та вимог касаційної скарги та враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції.

6. Судові витрати

6.1. Враховуючи, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 236, 238, 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Північно-Західного апеляційного господарського суду від 16.06.2022 у справі №902/196/19 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді О. Баранець

О. Кролевець