ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

19.09.2022 Справа № 904/2762/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) представників сторін, справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "М-Лит" (м. Нікополь, Дніпропетровська область)

до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область)

про стягнення заборгованості за договором № 136 від 12.02.2019 у розмірі 277 433 грн. 61 коп. Фещенко Ю.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "М-Лит" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - відповідач) заборгованість за договором № 136 від 12.02.2019 у розмірі 277 433 грн. 61 коп.

Ціна позову складається з суми основного боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором №136 від 12.02.2019 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений позивачем 07.02.2022 товар, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 277 433 грн. 61 коп.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 161 грн. 52 коп.

Крім того, позовна заява містила клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 06.09.2022 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку з відсутністю фінансування потреб Господарського суду Дніпропетровської області на відправку поштової кореспонденції суду, зокрема, в період з 21.02.2022 по теперішній час, ухвала суду від 06.09.2022 не була відправлена учасникам даної справи засобами поштового зв`язку.

В той же час, відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Так, ухвала суду від 06.09.2022 була надіслана позивачу та відповідачу на їх офіційні електронні пошти, а саме:

- позивачу на його офіційну електронну пошту - ІНФОРМАЦІЯ_1, яка міститься у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.33);

- відповідачу на електронну пошту - sevgok.metinvestholding.com, яку зазначено у позовній заяві та договорі (а.с.16).

За змістом частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

У відповідності до вказаних положень, господарським судом було долучено до матеріалів справи Довідки про доставку електронного листа, якими підтверджується, що ухвала суду від 06.09.2022 була доставлена на офіційну електронну пошту позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 - 06.09.2022 (а.с.38) та електрону пошту відповідача - sevgok.metinvestholding.com - 08.09.2022 (а.с.40).

Враховуючи вказане, позивач та відповідач, з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, 06.09.2022 та 08.09.2022, відповідно, отримали ухвалу суду від 06.09.2022, що підтверджується довідками про доставку електронного листа на офіційні електронні адреси позивача та відповідача.

Від відповідача надійшла заява про залишення позову без розгляду (вх. суду №30988/22 від 19.09.2022), в якій відповідач зазначає, що даний спір не можу бути розглянути Господарським судом Дніпропетровської області, оскільки у пункті 9.2. спірного договору №136 від 12.02.2019 сторони узгодили, що якщо спори та розбіжності, зазначені в пункті 9.1 даного договору, не будуть врегульовані шляхом переговорів, їх вирішення здійснюється в Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації "Регіональна правова група" (відповідно до Регламенту зазначеного суду). Рішення Третейського суду є остаточним і обов`язковим для сторін і підлягає виконанню.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши подану відповідачем заяву про залишення позову без розгляду,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 12.02.2019 між Приватним акціонерним товариством "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "М-Лит" (далі - постачальник, позивач) було укладено договір № 136 (далі - договір, а.с.14-16), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати, а покупець - прийняти та оплатити обладнання відповідно до специфікацій до договору (далі - обладнання) на умовах, передбачених договором.

У пунктах 10.4., 10.5. договору сторони визначили, що договір вступає в силу з дати його підписання. Даний договір діє до 31.12.2020. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань (у тому числі гарантійних) по договору.

Доказів зміни, визнання недійсним або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Так, до договору сторонами було підписано додаток № 29 - Специфікацію № 29, в якій сторони визначили умови поставки та оплати товару на суму 80 970 грн. 48 коп. (а.с.17), а також додаток № 30 - Специфікацію № 30, в якій сторони визначили умови поставки та оплати товару на суму 248 146 грн. 06 коп. (а.с.18)

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивачем 07.02.2022 було поставлено відповідачу товар на загальну суму 277 433 грн. 61 коп. відповідно до наступних видаткових накладних:

- видаткової накладної № 38 від 07.02.2022 на суму 80 970 грн. 48 коп. (підстава: договір №136 від 12.02.2019, Специфікація № 29) (а.с.19);

- видаткової накладної № 39 від 07.02.2022 на суму 196 463 грн. 13 коп. (підстава: договір №136 від 12.02.2019, Специфікація № 30) (а.с.23).

Суд відзначає, що зі змісту вказаних видаткових накладних вбачається, що поставка товару на загальну суму 277 433 грн. 61 коп. відбулась саме в межах договору № 136 від 12.02.2019.

Товар, зазначений у вище вказаних накладних, прийнято у позивача без будь-яких зауважень до їх оформлення. Видаткові накладні підписані представником відповідача.

При цьому, звертаючись із позовом до суду, позивач посилається на те, поставлений 07.02.2022 товар на загальну суму 277 433 грн. 61 коп. у визначені в Специфікаціях №№ 29, 30 строки оплачений відповідачем не був, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість.

Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором № 136 від 12.02.2019 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений позивачем 07.02.2022 товар, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 277 433 грн. 61 коп.

В той же час, судом встановлено наступне.

Відповідно до пункту 9.1. договору спори та розбіжності, які виникли в зв`язку з даним договором або стосуються його укладення, зміни, виконання, порушення, розірвання, недійсності, будуть по можливості вирішуватися шляхом переговорів.

У пункті 9.2. договору сторони дійшли згоди, якщо спори та розбіжності, зазначені в пункті 9.1. даного договору, не будуть врегульовані шляхом переговорів, їх вирішення здійснюється в Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації "Регіональна правова група" (відповідно до Регламенту зазначеного суду). Рішення Третейського суду є остаточним і обов`язковим для сторін і підлягає виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про третейські суди" встановлено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Частинами 1, 2 статті 7 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що в Україні можуть утворюватися та діяти постійно діючі третейські суди та третейські суди для вирішення конкретного спору (суди ad hoc). Постійно діючі третейські суди та третейські суди для вирішення конкретного спору утворюються без статусу юридичної особи.

Відповідно до частини 6 статті 8 Закону України "Про третейські суди", порядок утворення третейського суду для вирішення конкретного спору визначається третейською угодою, умови якої не можуть суперечити положенням цього Закону.

Згідно із частинами 1, 4, 6, 9 Закону України "Про третейські суди":

- третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди;

- третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує;

- посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору;

- третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Частиною 5 статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається. До міжнародного комерційного арбітражу за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що відповідає вимогам, визначеним законодавством України про міжнародний комерційний арбітраж, крім випадків, визначених законом. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Право сторін на передачу спору для вирішення третейським судом також передбачено статтею 22 Господарського процесуального кодексу України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, господарський суд також зазначає таке.

У частинах 1, 4 статті 631 Цивільного кодексу України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (стаття 598 Цивільного кодексу України, стаття 202 Господарського кодексу України). Перелік цих підстав наведено у статтях 599 - 601, 604- 609 Цивільного кодексу України.

Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.05.2020 у справі № 910/9167/19.

Отже, чинне законодавство не передбачає таку підставу припинення зобов`язання як закінчення строку дії договору.

Підставою для подання позовної заяви до господарського суду є неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати поставленого товару. Тобто, виходячи з положень договору, строк його дії продовжено до повного виконання покупцем (відповідачем) зобов`язань за ним, що передбачено у пункті 10.5. договору.

Пунктом 7 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Тобто, у разі наявності третейської угоди між сторонами спору та поданого стороною відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України заперечення щодо розгляду спору в господарських судах, господарський суд може продовжити розгляд справи за умови встановлення в передбаченому законом порядку недійсності, втрати чинності або неможливості виконання вказаної угоди не пізніше початку розгляду справи по суті.

Господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті третейської угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності третейської угоди.

Крім того, суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві третейського суду, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в третейській угоді вказівки на місце проведення третейського розгляду чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певного третейського суду чи регламенту, за яким має здійснюватися третейський розгляд.

Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.08.2018 у справі № 906/493/16, постанові Верховного Суду від 01.04.2019 у справі №910/4272/18.

Господарський суд констатує, що підстав для визнання третейської угоди, викладеної у спірному договорі, недійсною або такою, що втратила чинність та неможливість виконання вказаної третейської угоди судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи, що між сторонами наявна третейська угода про передачу всіх спорів на вирішення конкретного третейського суду та від відповідача до початку розгляду справи по суті надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "М-Лит" підлягає залишенню без розгляду на підставі пункту 7 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 226 Господарського процесуального кодексу України про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Пунктом 4 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" (положення якого при вирішенні питання повернення судового збору є спеціальними по відношенню до норм Господарського процесуального кодексу України) передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

У випадках, установлених пунктом 1 частини 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю (частина 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір").

У зв`язку із залишенням позову без розгляду через наявність третейського застереження щодо вирішення спорів за договором, судовий збір підлягає поверненню позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 20, 46, 73 - 79, 86, 91, 123, 226, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "М-Лит" до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості за договором № 136 від 12.02.2019 у розмірі 277 433 грн. 61 коп. - залишити без розгляду.

Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "М-Лит" (53221, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вулиця Електрометалургів, будинок 300; ідентифікаційний код 39195133) сплачений судовий збір у сумі 4 161 грн. 52 коп., перераховану згідно з платіжним дорученням № 9386 від 129.08.2022, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю "М-Лит", що після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутися з нею до господарського суду в загальному порядку.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, тобто з 19.09.2022.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складений та підписаний - 19.09.2022.

Суддя Ю.В. Фещенко