ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2022 р. м. Київ Справа № 911/3712/21

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В. за участю секретаря судового засідання Абраменко М.К., дослідивши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СМ-ТРАНССЕРВІС»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛВК-МІЛК»

про стягнення 92 226,89 грн.

Учасники судового процесу:

від позивача: Онишко В.М.;

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СМ-Транссервіс» звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛВК-МІЛК» про стягнення 92 226,89 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем, як замовником, умов договору про надання транспортно-експедиційних послуг № 0107 від 01.07.2019 в частині розрахунку за надані послуги. У зв`язку із чим, позивачем подано дану позовну заяву про стягнення з відповідача 90 002,00 грн. основного боргу та 2 224,89 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Київської області у справі № 911/3712/21 від 29.12.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СМ-Транссервіс» залишено без руху.

20.01.2022 від позивача надішли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 29.12.2021.

Ухвалою суду від 24.01.2022 по справі № 911/3712/21 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу відповіді на відзив. Призначено підготовче судове засідання у справі на 24.02.2022.

24.02.2022 судове засідання не відбулося у зв`язку із тим, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 24.02.2022 року строком на 30 діб, а також запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Поряд з тим, у зв`язку із загрозою життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, керуючись ст. 3 Конституції України, ст. 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», рішенням Ради суддів України № 9 від 24.02.2022, враховуючи положення Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», розпоряджень Київської обласної військової адміністрації, прийнятих відповідно до ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», наказом голови Господарського суду Київської області № 3 від 03.03.2022 «Про встановлення особливого режиму роботи Господарського суду Київської області в умовах воєнного стану», зокрема, зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу до усунення обставин, які зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах воєнної агресії проти України та запроваджено з 04.03.2022 роботу у Господарському суді Київської області в віддаленому режимі.

Наказом голови Господарського суду Київської області № 4 від 01.04.2022 «Про припинення здійснення суддями Господарського суду Київської області своїх повноважень дистанційно», керуючись ст. 3 Конституції України, ст. 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема, припинено здійснення суддями Господарського суду Київської області своїх повноважень дистанційно.

Враховуючи те, що суддя Сокуренко Л.В., починаючи з 03.03.2022 по 15.04.2022 перебувала у відпустці, то розгляд зазначеної позовної заяви був здійснений після виходу судді на роботу.

Господарський суд Київської області ухвалою від 18.04.2022, зокрема, повідомив учасників справи про те, що судовий розгляд справи 911/3712/21 у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження 24.02.2022 не відбувся.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.04.2022 було призначено підготовче судове засідання у справі № 911/3712/21 на 26.05.2022.

25.05.2022 до канцелярії суду від відповідача надійшла заява про поновлення процесуальних строків на подання доказів та заперечень.

26.05.2022 у судове засідання прибули представники сторін та надали усні пояснення по справі; представник відповідача надав усні пояснення щодо раніше поданої заяви про поновлення процесуальних строків на подання доказів та заперечень; суд протокольно прийняв клопотання відповідача та долучив його до матеріалів справи.

У судовому засіданні 26.05.2022 представник позивача надав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивачем застосовано право нарахування пені (відповідно до п. 6.6 договору) та збільшений період нарахування інфляційних нарахувань. У зв`язку із цим, позивач просить суд стягнути з відповідача 90 002,00 грн. основного боргу, 12 708,63 грн. інфляційних нарахувань та 11 567,28 грн. пені.

У судовому засіданні 26.05.2022 суд повідомив сторін, що заява про збільшення позовних вимог буде розглянута судом в наступному судовому засіданні. Ухвалою суду від 26.05.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче судове засідання на 15.06.2022.

15.06.2022 у судове засідання прибув представник позивача та надав усні пояснення по справі; представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 15.06.2022 представник позивача надав до суду заперечення на заяву відповідача про поновлення процесуальних строків на подання доказів та клопотання про долучення до матеріалів справи доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу та просив їх задовольнити.

15.06.2022 у судовому засіданні судом розглянуто та задоволено подану раніше заяву про збільшення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2, ч. 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під збільшенням чи зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну кількісних показників, в яких виражається позовна вимога (збільшення чи зменшення ціни позову, збільшення чи зменшення кількості товару тощо). Під зміною розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог додатково до викладених у позовній заяві така дія кваліфікується як зміна предмета позову.

З огляду на те, що позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог із дотриманням норм ГПК України, а також її підписано уповноваженим представником, тому зазначена зава прийнята судом до розгляду.

У судовому засіданні 15.06.2022 суд долучив до матеріалів справи заперечення позивача про поновлення процесуальних строків на подання доказів, однак протокольно відмовив у його задоволенні. Ухвалою суду від 15.06.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче судове засідання на 06.07.2022.

З метою повідомлення відповідача про дату та час наступного судового засідання, 20.06.2022 судом складено ухвалу-повідомлення. У зв`язку із відсутністю фінансування зазначена ухвала суду не була направлена поштою на адресу відповідача. Однак, з метою належного повідомлення останнього, судом здійснено направлення зазначеної ухвали суду на електронну адресу відповідача.

06.07.2022 у судове засідання прибув представник позивача та надав усні пояснення по справі; представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. У судовому засіданні 06.07.2022 представник позивача надав до суду клопотання про приєднання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу; суд протокольно зобов`язав сторін надати акти звірки та первинні бухгалтерські документи за 2021 рік.

Ухвалою суду від 06.07.2022 у справі № 911/3712/21 зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «СМ-ТРАНССЕРВІС» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛВК-МІЛК» надати до суду акти звірки та первинні бухгалтерські документи за 2021 рік; відкладено підготовче судове засідання на 27.07.2022.

27.07.2022 у судове засідання прибув представник позивача та надав усні пояснення по справі; представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином; у судовому засіданні представником позивача подано до суду клопотання про приєднання доказів на вимогу ухвали суду від 06.07.2022. Ухвалою суду від 27.07.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу № 911/3712/21 до судового розгляду по суті на 07.09.2022.

З метою повідомлення відповідача про дату та час наступного судового засідання, 28.07.2022 судом складено ухвалу-повідомлення. У зв`язку із відсутністю фінансування зазначена ухвала суду не була направлена поштою на адресу відповідача. Однак, з метою належного повідомлення останнього, судом здійснено направлення зазначеної ухвали суду на електронну адресу відповідача.

07.09.2022 у судове засідання прибув представник позивача, надав усні пояснення по суті спору та надав до суду клопотання про приєднання доказів понесення витрат; представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

07.09.2022 у судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на наступне.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на невиконання відповідачем, як замовником, умов договору про надання транспортно-експедиційних послуг № 0107 від 01.07.2019 в частині розрахунку за надані послуги згідно актів прийому-передачі наданих послуг за період з 14.08.2021 по 18.09.2021. Позивач зазначає, що ним, з метою досудового врегулювання спору, було направлено на адресу відповідача претензію про сплату заборгованості за договором на суму 99 950,91 грн., однак відповідач, після отримання претензії, лише частково погасив наявну заборгованість, сплативши позивачу 5 000,00 грн. Після чого у відповідача перед позивачем залишилась заборгованість за договором в загальній сумі 90 002,00 грн. У зв`язку із чим, позивачем подано дану позовну заяву про стягнення з відповідача, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, 90 002,00 грн. основного боргу, 12 708,63 грн. інфляційних втрат та 11 567,28 грн. нарахованої пені.

В свою чергу, представник відповідача у судове засідання 07.08.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином; у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004 р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі «ЮніонЕліментаріяСандерс проти Іспанії» («AlimentariaSanders S.A. v. Spain»).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 07.09.2022 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області,

ВСТАНОВИВ:

01.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СМ-Транссервіс» (далі виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛВК-Мілк» (далі замовник, відповідач) укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг № 0107 (далі договір), умовами п. 1 якого сторони узгодили, що предметом цього договору є доручення, дане замовником на виконання послуг з організації перевезень вантажів замовника, а замовник зобов`язується оплатити виконавцю транспортно-експедиційні послуги, обумовлені в цьому договорі та в заявці (усній або письмовій), яка визначає умови виконання кожного перевезення.

Відповідно до п. 2.2 договору, при організації міжміського (без митних пломб) перевезення вантажів автомобільним транспортом, сторони керуються положеннями даного договору, Статутом автомобільного транспорту України та чинного законодавства України.

Згідно п. п. 2.3 та 2.4 договору, кількість і рід вантажу, вантажовідправники, вантажоодержувачі, графік подачі транспорту, ціни, а також інші необхідні умови, передбачені КДВП і Статутом автомобільного транспорту України, вказуються у разових заявках (усних або письмових) на кожне перевезення. Виконавець має право здійснювати перевезення як власним транспортом, так і найманим, тобто із залученням третьої сторони (перевізників, агентів, осіб). При залученні третьої сторони виконавець виступає як експедитор.

Відповідно до п. п. 3.12 та 3.18 договору, виконавець зобов`язаний забезпечити подачу під завантаження в зазначений замовником пункт технічно справного і належним чином обладнаного транспортного засобу, в узгоджені сторонами в заявці строки. Організувати доставку довіреного замовником вантажу в зазначений пункт призначення і здачу його уповноваженій особі в цілісності й схоронності в терміни, вказані у заявці.

Умовами п. 6.2 договору визначено, що підставою для оплати транспортно-експедиційних послуг замовником є підтвердження факту надання транспортно-експедиційних послуг наданням замовнику товарно-транспортної накладної з відміткою вантажовідправника і одержувача вантажу та акту виконаних робіт.

Судом встановлено, що позивач, на виконання умов договору, у період з 14.08.2021 по 18.09.2021 надав відповідачу транспортно-експедиційні послуги на загальну суму 100 800,00 грн., що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1212 від 14.08.2021 на суму 16 800,00 грн., № 1280 від 14.08.2021 на суму 16 800,00 грн., № 1341 від 28.08.2021 на суму 16 800,00 грн., № 1342 від 31.08.2021 на суму 6 720,00 грн., № 1399 від 04.09.2021 на суму 10 080,00 грн., № 1441 від 11.09.2021 на суму 16 800,00 грн. та № 1442 від 18.09.2021 на суму 16 800,00 грн. та товарно-транспортними накладними, копії яких наявні в матеріалах справи.

Судом встановлено, що усі акти здачі-приймання робіт (надання послуг) підписані сторонами та скріплені печатками підприємств без будь-яких зауважень та заперечень, окрім Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1280 від 14.08.2021 на суму 16 800,00 грн. та Акту № 1342 від 31.08.2021 на суму 6 720,00 грн., що з боку відповідача не підписані. З приводу цього суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6.2.1 договору, акт виконаних робіт готується виконавцем і направляється замовнику для підписання. Замовник, при відсутності претензій до якості послуг виконавця, зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання акту виконаних робіт, підписати його (поставити печатку) і направити виконавцю його примірник акту виконаних робіт. При наявності претензій до якості послуг виконавця замовник зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання Акту виконаних робіт направити письмові пояснення з приводу претензій до послуг виконавця і запропонувати варіант їх врегулювання. Якщо замовник на протязі 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання Акту виконаних робіт не підписує його і не висилає письмові пояснення до нього, то послуги надані виконавцем вважаються прийнятими замовником в повному обсязі без зауважень і претензій, а Акт виконаних робіт вважається підписаним замовником. У цьому випадку змовник зобов`язаний оплатити послуги виконавця в повному обсязі.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачем, на виконання п. 6.2.1 договору, письмових пояснень з приводу претензій до послуг виконавця згідно актів № 1280 від 14.08.2021 та № 1342 від 31.08.2021. Жодних претензій щодо наданих послуг згідно вказаних актів матеріали справи не містять. Протилежного суду не доведено, вказані відомості відповідачем у судовому засіданні 26.05.2022 не спростовані, як і не заперечувався факт надання послуг за Актами № 1280 від 14.08.2021 на суму 16 800,00 грн. та № 1342 від 31.08.2021 на суму 6 720,00 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що транспортно-експедиційні послуги згідно Акту здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 1280 від 14.08.2021 на суму 16 800,00 грн. та Акту № 1342 від 31.08.2021 на суму 6 720,00 грн. вважаються такими, що виконані позивачем належним чином та прийняті замовником, у зв`язку із чим підлягають оплаті відповідно до п. 6.4 договору.

Пунктом 6.4 договору сторонами узгоджено, що розрахунки за послуги за цим договором можуть проводитися як на умовах оплати за фактом надання послуг (виконання робіт) у п`ятиденний термін згідно рахунку, якщо інше не обумовлено в заявці, так і на умовах передоплати згідно виставлених рахунків.

Як зазначає позивач, відповідач лише частково розрахувався за надані послуги, чим порушив строки оплати, обумовлені п. 6.4 договору.

Відповідно до п. 9.1 договору, претензії та спори, які стосуються виконання цього договору, будуть вирішуватися сторонами шляхом переговорів і консультацій.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, на виконання умов п. 9.1 договору, 17.11.2021 звернувся до відповідача із претензією № б/н про сплату грошового зобов`язання в сумі 99 950,91 грн., відповідно до якої позивач повідомив відповідача, що останній не розрахувався за надані послуги на загальну суму 95 002,00 грн. Вказаною претензією позивач просив відповідача сплатити заборгованість в загальній сумі 99 950,91 грн., що складається з 95 002,00 грн. основного боргу, 1 649,76 грн. інфляційних втрат та 3 299,15 грн. пені, протягом 15 днів з дня отримання претензії. Разом з претензією, позивач направив акти виконаних робіт та розрахунок штрафних санкцій. На підтвердження надсилання вказаної претензії, позивачем долучено до матеріалів справи опис вкладення у цінний лист за № 921, поштову накладну та фіскальний чек.

Згідно інформації з офіційного веб-порталу «УКРПОШТА» щодо поштового відправлення за № 921, вказана претензія отримана відповідачем 23.11.2021.

Відповіді на претензію відповідач не направив. Однак, після отримання вказаної претензії, відповідач частково розрахувався за надані послуги, сплативши позивачу 5 000,00 грн. У зв`язку із цим, у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем в загальній сумі 90 002,00 грн.

Станом на дату розгляду даної справи в матеріалах справи відсутні докази сплати заборгованості за надані послуги в загальній сумі 90 002,00 грн. Протилежного суду не доведено, доказів повної та своєчасної оплати за надані послуги до суду не надано.

Відповідно до п. 11.1 договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання і строк його дії не обмежений.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір про надання транспортно-експедиційних № 0107 від 01.07.2019 р., як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своїми основними ознаками є договором транспортного експедирування.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Господарського кодексу України , за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

Згідно ч. 1 ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату (ст. 931 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як було встановлено судом та визначено сторонами в п. 6.2 договору, що підставою для оплати транспортно-експедиційних послуг замовником є підтвердження факту надання транспортно-експедиційних послуг наданням замовнику товарно-транспортної накладної з відміткою вантажовідправника і одержувача вантажу та акту виконаних робіт.

Позивач, на виконання умов договору, у період з 14.08.2021 по 18.09.2021 надав відповідачу транспортно-експедиційні послуги на загальну суму 100 800,00 грн., що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1212 від 14.08.2021 на суму 16 800,00 грн., № 1280 від 14.08.2021 на суму 16 800,00 грн., № 1341 від 28.08.2021 на суму 16 800,00 грн., № 1342 від 31.08.2021 на суму 6 720,00 грн., № 1399 від 04.09.2021 на суму 10 080,00 грн., № 1441 від 11.09.2021 на суму 16 800,00 грн. та № 1442 від 18.09.2021 на суму 16 800,00 грн. та товарно-транспортними накладними, копії яких наявні в матеріалах справи.

Отже, позивачем виконано свої зобов`язання за договором належним чином.

За умовами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Як було встановлено судом раніше та узгоджено сторонами в п. 6.4 договору, розрахунки за послуги за цим договором можуть проводитися як на умовах оплати за фактом надання послуг (виконання робіт) у п`ятиденний термін згідно рахунку, якщо інше не обумовлено в заявці, так і на умовах передоплати згідно виставлених рахунків.

Отже, виходячи з наведених вище вимог чинного законодавства та умов договору, суд дійшов висновку, що строк здійснення оплати відповідачем за надані послуги є таким, що настав.

Однак, як зазначає позивач, відповідач лише частково розрахувався за надані послуги, чим порушив строки оплати, обумовлені п. 6.4 договору.

У зв`язку із цим, позивач, керуючись п. 9.1 договору, 17.11.2021 звернувся до відповідача із претензією № б/н про сплату грошового зобов`язання в сумі 99 950,91 грн., відповідно до якої позивач повідомив відповідача, що останній не розрахувався за надані послуги на загальну суму 95 002,00 грн. Вказаною претензією позивач просив відповідача сплатити заборгованість в загальній сумі 99 950,91 грн., що складається з 95 002,00 грн. основного боргу, 1 649,76 грн. інфляційних втрат та 3 299,15 грн. пені, протягом 15 днів з дня отримання претензії. Разом з претензією, позивач відповідачу направив акти виконаних робіт та розрахунок штрафних санкцій.

Відповіді на претензію відповідач не направив. Однак, після отримання вказаної претензії, відповідач частково розрахувався за надані послуги, сплативши відповідачу 5 000,00 грн. У зв`язку із цим, у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем в загальній сумі 90 002,00 грн.

При цьому, судом досліджені заперечення відповідача, відповідно до яких відповідач лише часткового визнає суму боргу перед позивачем за договором в загальній сумі 68 837,92 грн. і, на підтвердження зазначеного, надав до суду Акт звірки взаєморозрахунків за 2021 рік, що підписаний з боку відповідача та скріплений печаткою (копія наявна в матеріалах справи).

У свою чергу, позивач заперечував щодо суми заборгованості, яку визнає відповідач, та зазначав, що Акт звірки взаєморозрахунків відповідача за 2021 рік не відповідає дійсності. У зв`язку із чим, сума основного боргу повинна складати 90 002,00 грн. Так, позивач зазначив, що при складанні Акту звірки взаєморозрахунків за 2021 рік, відповідачем помилково включено в колонку «дебет» суму 4 364,08 грн. від 01.06.2021, яка фактично була сплачена позивачем на користь відповідача.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, відповідно до Актів звірки взаєморозрахунків, що подані сторонами, станом на початок 2021 року у відповідача перед позивачем за договором № 0107 від 01.07.2019 р. була наявна заборгованість в загальній сумі 131 082,00 грн.

Ухвалою суду від 06.07.2022 у справі № 911/3712/21, виходячи з предмету та підстав позовних вимог, з огляду на обставини, що входять до предмету доказування по справі та доказів, наявних в матеріалах справи, судом витребувано у позивача та відповідача акти звірки та первинні бухгалтерські документи за 2021 рік.

27.07.2022 до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання про приєднання доказів на виконання вимоги ухвали суду від 06.07.2022.

З матеріалів справи вбачається, що протягом 2021 року позивач, на виконання умов договору, надав відповідачу, а відповідач прийняв транспортно-експедиційні послуги на загальну суму 601 920,00 грн., що підтверджується Актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 45 від 09.01.2021 на суму 10 080,00 грн., № 46 від 16.01.2021 на суму 15 840,00 грн., № 158 від 30.01.2021 на суму 15 840,00 грн., № 159 від 30.01.2021 на суму 15 840,00 грн., № 196 від 06.02.2021 на суму 15 360,00 грн., № 238 від 13.02.2021 на суму 16 800,00 грн., № 312 від 20.02.2021 на суму 16 800,00 грн., № 313 від 27.02.2021 на суму 16 800,00 грн., № 337 від 06.03.2021 на суму 15 840,00 грн., № 380 від 13.03.2021 на суму 16 800,00 грн., № 440 від 20.03.2021 на суму 15 840,00 грн., № 441 від 27.03.2021 на суму 15 840,00 грн., № 445 від 30.03.2021 на суму 6 720,00 грн., № 560 від 03.04.2021 на суму 10 080,00 грн., № 507 від 10.04.2021 на суму 15 840,00 грн., № 571 від 17.04.2021 на суму 15 840,00 грн., № 662 від 24.04.2021 на суму 16 800,00 грн., № 663 від 30.04.2021 на суму 11 040,00 грн., № 689 від 30.04.2021 на суму 4 800,00 грн., № 687 від 08.05.2021 на суму 16 800,00 грн., № 732 від 15.05.2021 на суму 15 840,00 грн., №733 від 22.05.2021 на суму 15 840,00 грн., № 786 від 29.05.2021 на суму 15 840,00 грн., № 825 від 05.06.2021 на суму 16 800,00 грн., № 880 від 12.06.2021 на суму 16 800,00 грн., № 881 від 19.06.2021 на суму 16 800,00 грн., № 973 від 26.06.2021 на суму 16 800,00 грн., № 974 від 29.06.2021 на суму 6 720,00 грн., № 1009 від 03.07.2021 на суму 10 080,00 грн., № 1010 від 10.07.2021 на суму 16 800,00 грн., № 1122 від 17.07.2021 на суму 16 800,00 грн., № 1123 від 24.07.2021 на суму 16 800,00 грн., № 1124 від 31.07.2021 на суму 16 800,00 грн., № 1211 від 07.08.2021 на суму 16 800,00 грн., № 1212 від 14.08.2021 на суму 16 800,00 грн., № 1280 від 21.08.2021 на суму 16 800,00 грн., № 1341 від 28.08.2021 на суму 16 800,00 грн., № 1342 від 31.08.2021 на суму 6 720,00 грн., № 1399 від 04.09.2021 на суму 10 080,00 грн., № 1441 від 11.09.2021 на суму 16 800,00 грн., № 1442 від 18.09.2021 на суму 16 800,00 грн. (копії наявні в матеріалах справи).

Усі акти підписані сторонами та скріплені печатками підприємств без будь-яких зауважень та заперечень, окрім № 1280 від 14.08.2021 на суму 16 800,00 грн. та № 1342 від 31.08.2021 на суму 6 720,00 грн. Однак, щодо вказаних актів, суд раніше дійшов висновку, що послуги за цими актами виконані позивачем належним чином та прийняті замовником.

Отже, позивачем протягом 2021 року надано відповідачу послуги на загальну суму 601 920,00 грн.

Так, судом встановлено, що відповідач протягом 2021 року, на виконання умов договору, часткового розрахувався з відповідачем за надані транспортно-експедиційні послуги в загальній сумі 643 000,00 грн., що підтверджується реєстром банківських документів за 2021 рік, копія якого долучена позивачем до матеріалів справи.

15.06.2022 у судовому засіданні позивачем надано усні пояснення щодо суми 4 364,08 грн. від 01.06.2021, яку відповідачем помилково включено в колонку «дебет» при складанні Акту звірки взаєморозрахунків за 2021 рік. Так, позивач зазначає, що вказана сума була сплачена ТОВ «СМ-Транссервіс» на користь ТОВ «ЛВК-Мілк» і, на підтвердження вказаних відомостей, надав до суду платіжне доручення № 272 від 01.06.2021 на загальну суму 4 364,08 грн. із призначенням платежу: «оплата вартості втраченого товару в межах виконання п. 4.3.2 договору № 0107 від 01.07.2019, згідно вимоги № 01/101 від 01.06.2021 року.». (копія наявна в матеріалах справи). Аналогічні пояснення викладені у запереченнях позивача на заяву відповідача про поновлення процесуальних строків на подання доказів від 15.06.2022.

Вказані відомості відповідачем не спростовані.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем помилкового включено оплату вартості втраченого товару на суму 4 364,08 грн., що була сплачена позивачем на користь відповідача. У зв`язку із цим, спірна сума має бути виключена з загальної суми здійснених відповідачем оплат.

Крім того, дослідивши Акт звірки взаєморозрахунків за 2021 рік, наданий відповідачем, судом встановлено, що останнім не включено до розрахунку послугу на загальну суму 16 800,00 грн. відповідно до Акту здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 662 від 24.04.2021 на суму 16 800,00 грн.

Враховуючи все вищенаведене у сукупності, господарський суд приходить до висновку, що у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість за надані транспортно-експедиційній послуги в загальній сумі 90 002,00 грн. (131 082,00 грн.+601 920,00 грн.-643 000,00 грн.=90 002,00 грн.).

Станом на дату розгляду даної справи в матеріалах справи відсутні докази сплати заборгованості за надані послуги в загальній суми 90 002,00 грн. Протилежного суду не доведено, доказів повної та своєчасної оплати за надані послуги до суду не надано.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 90 002,00 грн.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 6.6 договору, при порушенні замовником порядку та строків оплати за цим договором, він зобов`язаний виплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення (в т.ч. за кожен день прострочення після закінчення шести місяців, встановлених ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, або після закінчення іншого строку, що обмежує нарахування пені, встановленого законодавством країни замовника).

Позивач за прострочення строків оплати наданих послуг, керуючись умовами договору, нарахував та просить стягнути з відповідача (відповідно до прийнятої судом заяви про збільшення позовних вимог) пеню в сумі 11 567,28 грн.

При дослідженні розрахунку позивача суд встановив, що останнім здійснено нарахування пені на прострочену заборгованість із перевищенням шестимісячного терміну, встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України та ч. 1 ст. 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.5 ч. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17.12.2013, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Таким чином законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

Згідно зі ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтею 252 ЦК України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Крім того, за приписами ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Пунктом 6.6 договору визначено, що при порушенні замовником порядку та строків оплати за цим договором, він зобов`язаний виплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення (в т.ч. за кожен день прострочення після закінчення шести місяців, встановлених ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, або після закінчення іншого строку, що обмежує нарахування пені, встановленого законодавством країни замовника).

Однак, проаналізувавши умову, передбачену у п. 6.6. договору, господарський суд не може визнати її такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України.

Крім того, за Актом № 1342 від 31.08.2021 прострочення починається з 07.09.2021 (5-й день сплати припадає на неділю, тому кінцевий термін сплати за вказаним актом 06.09.2021).

Враховуючи вищенаведене, суд здійснив власний перерахунок пені, обмеживши період нарахування шестимісячним строком з моменту, коли зобов`язання мало бути виконано, в межах розрахунку позивача, з урахуванням умов договору, наданих послуг, а також порядку розрахунків погодженого сторонами та дати прострочення, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 8 157,67 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі (відповідно до прийнятої судом заяви про збільшення позовних вимог) 12 708,63 грн.

Здійснивши власний перерахунок інфляційних витрат, з урахуванням умов договору, порядку розрахунків погодженого сторонами, а також, встановлених судом дат прострочення по сплаті грошового зобов`язання, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю в сумі 12 708,63 грн.

З приводу розподілу судових витрат за наслідками розгляду спору суд зазначає наступне.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 202,27 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на послуги адвоката в сумі 22 750,00 грн.

Позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу до матеріалів справи надано копії:

- договору про надання юридичних послуг № 402 від 15.11.2021 р.;

- додатку № 1 до договору про надання юридичних послуг від 15.11.2021 р.;

- акту про надані послуги № 1 від 15.11.2021 р. на загальну суму 1 750,00 грн.;

- акту про надані послуги № 2 від 15.11.2021 р. на загальну суму 3 500,00 грн.;

- платіжного доручення № 837 від 16.11.2021 р. на загальну суму 1 750,00 грн.;

- платіжного доручення № 947 від 14.12.2021 р. на загальну суму 3 500,00 грн.;

- детального опису робіт (наданих послуг) від 14.12.2021 на суму 5 250,00 грн.;

- акту про надані послуги № 2/1 від 17.01.2022 р. на загальну суму 500,00 грн.;

- акту про надані послуги № 3 від 25.05.2022 р. на загальну суму 4 500,00 грн.;

- платіжного доручення № 1122 від 19.01.2022 р. на загальну суму 500,00 грн.;

- платіжного доручення № 1239 від 10.02.2022 р. на загальну суму 2 500,00 грн.;

- платіжного доручення № 1494 від 24.05.2022 р. на загальну суму 2 000,00 грн.;

- детального опису робіт (наданих послуг) від 14.12.2021 на суму 10 250,00 грн.;

- додаткову угоду від 30.12.2021 до договору про надання юридичних послуг № 402 від 15.11.2021 р.;

- акту про надані послуги № 4 від 15.06.2022 р. на загальну суму 3 500,00 грн.;

- платіжного доручення № 1532 від 06.06.2022 р. на загальну суму 3 500,00 грн.;

- акту про надані послуги № 5 від 06.07.2022 р. на загальну суму 3 000,00 грн.;

- платіжного доручення № 1624 від 05.07.2022 р. на загальну суму 3 000,00 грн.;

- акту про надані послуги № 6 від 15.06.2022 р. на загальну суму 3 000,00 грн.;

- платіжного доручення № 1712 від 26.07.2022 р. на загальну суму 3 000,00 грн.;

- акту про надані послуги № 7 від 06.09.2022 р. на загальну суму 3 000,00 грн.;

- платіжного доручення № 1903 від 07.09.2022 р. на загальну суму 3 000,00 грн.;

- детального опису робіт (наданих послуг) від 07.09.2022 на суму 22 750,00 грн.;

- ордеру серії АІ № 1214134 від 25.05.2022;

- свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія КС № 9449/10 від 18.09.2020.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Проте, відповідачем вказаного вище клопотання подано не було, неспівмірності витрат позивача на послуги адвоката не доведено.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, виходячи з приписів чинного господарського процесуального законодавства стосовно необхідності розподілу судових витрат пропорційно задоволених вимог, з огляду на відсутність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд дійшов висновку про покладення на відповідача означених вище витрат (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) в сумі 22 071,23 грн.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛВК-МІЛК» (місцезнаходження: 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Вокзальна, буд. 22 А ; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СМ-ТРАНССЕРВІС» (місцезнаходження: 08303, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київській Шлях, буд. 14, оф. 405; ) 90 002,00 грн. основного боргу, 12 708,63 грн. інфляційних нарахувань, 8 157,67 грн. пені, 2 202,27 грн. судового збору та 22 071,23 грн. витрат на адвоката.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 256, ст. 257 та п. п. 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14.09.2022.

Суддя Л.В. Сокуренко