ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2022 р. Справа№ 910/334/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Барсук М.А.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Денисевич К.Ю.,

за участю представників:

від позивача: Варданян А.А. (довіреність від 07.12.2020 №54),

від відповідача: Ващенко М.С. (ордер АА №1177579 від 10.01.2022),

від третьої особи: представник не прибув,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі №910/334/21 (суддя Джарти В.В., повний текст складено 27.08.2021) за позовом Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центросервіс", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсним договору позики №746 від 16.07.2013 та угоди про припинення зобов`язань №1051 від 09.12.2013.

Встановив наступне.

У січні 2021 року Акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центросервіс" про визнання недійсним договору позики № 746 від 16.07.2013 та угоди про припинення зобов`язань № 1051 від 09.12.2013.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір позики № 746 від 16.07.2013 укладено з порушенням процедури врегульованої частиною 4 статті 67 Господарського кодексу України та Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №809 від 15.06.2011.

Також, позивач вказує, що недійсність вказаного договору позики свідчить про відсутність такого правового наслідку, як повернення позиченого товару, що відповідно, за висновком позивача, унеможливлює здійснення припинення за угодою про припинення зобов`язань № 1051 від 09.12.2013 неіснуючого зобов`язання зарахуванням.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі №910/334/21 відмовлено у задоволенні позову.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що у позивача за спірним правочином не виникало зобов`язання щодо повернення коштів, що у свою чергу свідчить про відсутність підстав застосування до договору позики від 16.07.2013 приписів Порядку, затвердженого постановою КМУ №809 від 15.06.2011, щодо погодженням з органом виконавчої влади, який здійснює функції управління державною власністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі №910/334/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована необґрунтованістю висновку суду першої інстанції щодо незастосування вимог Порядку до оскаржуваного договору позики.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористалася, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином; про що свідчить роздруківка з електронної пошти суду, яка підтверджує направлення на офіційну електронну адресу третьої особи ухвали суду про оголошення перерви на 05.09.2022.

При цьому, колегією суддів враховується клопотання третьої особи про розгляд даної справи без участі її представника.

Враховуючи належне повідомлення третьої особи, а також з урахуванням того, що неявка її представника у судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" створене внаслідок реорганізації Державного виробничого підприємства по видобутку, сховищу і транспортуванню нафти та газу "Чорноморнафтогаз" шляхом перетворення в акціонерне товариство відповідно до Указу Президента України від 25.02.1998 №151/98 "Про реформування нафтогазового комплексу України" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747 "Про утворення Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України". 100 відсотків акцій державного акціонерного товариства, майно якого не підлягає приватизації, передане до статутного капіталу Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Згідно з наказом Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України від 18.08.1998 №184 "Про створення ДАТ "Чорноморнафтогаз" було сформовано активи ДАТ "Чорноморнафтогаз".

Внаслідок анексії частини території України (Автономної Республіки Крим) постановою організації з назвою "Государственный Совет Республики Крым" від 17.03.2014 №1758-6/14 "О вопросах энергетической безопасности Республики Крым" та розпорядженням незаконно створеної організації з назвою "Совет Министров Республики Крым" від 17.03.2014 №165-р "О создании Крымского республиканского предприятия "Черноморнефтегаз"" рухоме та нерухоме майно Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз", розташоване на території Республіки Крим, її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони, яке увійшло і не увійшло до статутного капіталу Товариства у складі необоротних (в тому числі нематеріальних) і оборотних активів, у тому числі державне (України) майно, передане йому у користування та те, що перебуває на балансовому і позабалансовому обліку, бухгалтерська, статистична та інша: документація підприємства стало власністю Республіки Крим та передано на баланс юридичної особи з назвою "Крымское республиканское предприятие "Черноморнефтегаз"", яка створена за законодавством Російської Федерації на тимчасово окупованій території України.

Значна частина документів, створених у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції за весь час існування Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз", включаючи розпорядження та дозволи адміністрації Позивача та загальних зборів акціонера Позивача на їх проведення, у незаконний спосіб перейшли у документальний фонд вищезазначеної юридичної особи з назвою "Крымское республиканское предприятие "Черноморнефтегаз".

Фактична обставина справи щодо перебування Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" під дією обставин непереборної сили підтверджується Сертифікатом про форс-мажорні обставини від 03.12.2014 №2018, що виданий Торгово-промисловою палатою України, а також актами цивільного законодавства України.

11.07.2014 рішенням загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз", оформленим протоколом №2/2014, відбулася евакуація бізнесу Позивача з тимчасово окупованої території на іншу територію України.

04.08.2014 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань проведено державну реєстрацію змін місцезнаходження Позивача з тимчасово окупованої території (Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, пр. Кірова/пров. Совнарокомівський, 52/1) на іншу територію України за адресою: 01030,Україна, м. Київ, вул. Б. Хмельницького 26,оф.505.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стабілізації діяльності Державного акціонерного товариства "Чорноморнафтогаз" у зв`язку з тимчасовою окупацією території України" від 13.03.2018 № 2320-VIII, Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення діяльності Державного акціонерного товариства "Чорноморнафтогаз"" від 22.11.2018 №2618-VIII, а також Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо продовження заходів, пов`язаних із відновленням діяльності Державного акціонерного товариства "Чорноморнафтогаз" від 19.12.2019 № 399-ІХ підтверджено факт перебування Державного акціонерного товариства "Чорноморнафтогаз" під дією обставин непереборної сили, а також продовжено заходи із заборони відкриття виконавчих проваджень щодо ДАТ "Чорноморнафтогаз", заборони відкриття справ про банкрутство, арештів майна ДАТ "Чорноморнафтогаз".

Позивач стверджує, що у березні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Центросервіс" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (у подальшому перейменоване у Акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз") про стягнення 2 673 219 грн 74 коп., в тому числі: 1 428 081 грн 60 коп. основної заборгованості, 94 605 грн 52 коп. три проценти річних та 1 150 532 грн 62 коп. інфляційних втрат, з підстав неналежного виконання Договору поставки від 14.11.2013 №1009, у зв`язку з чим відкрито провадження у справі №910/5380/16.

У процесі судового розгляду ТОВ "Центросервіс" подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з ДАТ "Чорноморнафтогаз" 628 081,60 грн. заборгованості, 41 597,68 грн, три проценти річних та 501 476,98 грн, інфляційних втрат, з урахуванням надходження 17.12.2013 коштів у сумі 800 000,00 грн, у якості платежу за договором поставки від 14.11.2013 № 1009.

11.12.2017 рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/5380/16 позов ТОВ "Центросервіс" задоволено повністю, присуджено до стягнення з ДАТ "Чорноморнафтогаз" на користь позивача 628 081,60 грн заборгованості, 41 597,68 грн три проценти річних, 501 476,98 грн інфляційних втрат та 17 567,34 грн витрат зі сплати судового збору.

У зв`язку з тим, що на момент розгляду вказаного судового спору у суді ДАТ "Чорноморнафтогаз" перебувало під дією надзвичайної та невідворотної події (непереборної сили), що підтверджено Сертифікатом від 03.12.2014 №2018 про форс-мажорні обставини, який виданий Торгово-промисловою палатою України, ДАТ "Чорноморнафтогаз" не мало можливості, як сплатити судові збори для касаційного оскарження судового рішення у справі №910/5380/16, так і щодо перевірки фактів проведення спірної господарської операції.

Документальні матеріали, що містять відомості про господарські операції за Договором поставки від 14.11.2013 №1009, які були проведені ДАТ "Чорноморнафтогаз", відновити неможливо внаслідок їх знаходження на тимчасово окупованій території України, однак отримані ДАТ "Чорноморнафтогаз" документи, свідчать про те, що Договір позики від 16.07.2013 №746 та Угода про припинення зобов`язань від 09.12.2013 №1051 не відповідають актам законодавства України, як то стверджує позивач.

Між ТОВ "Центросервіс", як позикодавцем, та Публічним акціонерним товариством "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз", як позичальником, 16.07.2013 укладено Договір позики № 746 (далі - Договір позики) відповідно до умов якого ТОВ "Центросервіс" передає у власність ДАТ "Чорноморнафтогаз" продукцію відповідної кількості, якості та вартості, відповідно специфікації № 1 (додаток № 1) до даного договору.

Згідно Специфікації №1 найменування продукції - метанол технічний ГОСТ 2222-95, у кількості 300 т. на загальну суму 3 366 000,00 грн.

Позивач стверджує, що документ з назвою "Договор займа №746", що датований 16.07.2013, який передбачає отримання позики Державним акціонерним товариством "Чорноморнафтогаз", не відповідає вимогам Порядку погодження залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов`язаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2011р. №809, внаслідок відсутності погодження Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", як уповноваженого органу, який здійснює функції управління державною власністю згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747, або погодження Кабінету Міністрів України, як суб`єкту управління об`єктами державної власності, який згідно вимог ст. 5 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" від 21.09.2006р. №185-V визначає умови створення і діяльності господарських структур.

З огляду на вказане позивач, посилаючись на приписи статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) просить суд визнати вказаний правочин недійсним.

Крім того, 09.12.2013 Угодою про припинення зобов`язань №1051, укладеною між Товариством з обмеженою відповідальністю "Центросервіс" та Публічним акціонерним товариством "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз", сторони визначили, що Публічне акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" має зобов`язання перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Центросервіс" по повернення продукції (метанол технічний ГОСТ 2222-95 в кількості 127,28 т.) на суму 1 428 081 грн 60 коп., що виникли відповідно до Договору позики від 16.07.2013 №746, термін виконання яких настав, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Центросервіс" відповідно до умов договору поставки № 1009 від 14.11.2013 має зобов`язання перед Публічним акціонерним товариством "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" з постачання продукції (метанол технічний ГОСТ 2222-95 в кількості 127,28 т.) на суму 1 428 081 грн. 60 коп., термін виконання яких настав (далі - Угода про припинення зобов`язань 09.12.2013 № 1051).

Згідно з пунктом 1 Угоди про припинення зобов`язань від 09.12.2013 № 1051 зазначено, що відповідно до статті 601 ЦК України зобов`язання в частині поставки і повернення продукції припиняються зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Згідно з пунктом 2 Угоди про припинення зобов`язань від 09.12.2013 № 1051 метанол технічний ГОСТ 2222-95 в кількості 127,28 т. на суму 1 428 081 грн 60 коп., у тому числі ПДВ 238 013,60 грн., який ТОВ "Центросервіс" передало ДАТ "Чорноморнафтогаз" за недійсним Договором позики від 16.07.2013 №746, визнаний товаром, поставленим за Договором від 14.11.2013 №1009 в кількості 127,28 тон, на суму 1 428 081,60 грн. з моменту підписання цієї Угоди.

Позивач стверджує, що недійсність Договору позики від 16.07.2013 № 746 свідчить про відсутність такого правового наслідку, який ним встановлений, як повернення Публічним акціонерним товариством "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" Товариству з обмеженою відповідальністю "Центросервіс" до 31.12.2013 позиченого товару на суму 3 366 000,00 грн, що, відповідно, унеможливлює здійснення припинення неіснуючого зобов`язання зарахуванням, а тому Угода про припинення зобов`язання № 1051 від 09.12.2013 також підлягає визнанню недійсною.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

В силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Згідно з частинами 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 4 статті 67 Господарського кодексу України передбачено, що Державні підприємства, у тому числі господарські товариства (крім банків), у статутному капіталі яких державі належить 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв), здійснюють залучення внутрішніх довгострокових (більше одного року) та зовнішніх кредитів (позик), надають гарантії або є поручителями за такими зобов`язаннями за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну фінансову політику, здійснюють залучення внутрішніх короткострокових (до одного року) кредитів (позик), надають гарантії або є поручителями за такими зобов`язаннями - за погодженням з органом виконавчої влади, який здійснює функції управління державною власністю. Порядок таких погоджень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку погодження залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов`язаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №809 від 15.06.2011, цей Порядок визначає процедуру погодження залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі (далі - підприємства), кредитів (позик) шляхом укладення кредитного договору, договору позики або випуску облігацій підприємства (далі - залучення кредиту (позики), у результаті якого виникають зобов`язання щодо повернення коштів, та надання гарантій або поруки за такими зобов`язаннями.

Таким чином, вищевказаний Порядок регулює процедуру погодження залучення господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі (далі - підприємства), позик шляхом укладення договору позики, у результаті якого виникають зобов`язання щодо повернення коштів.

У даному випадку, за договором позики № 746 від 16.07.2013 (п. 3.1) у позичальника виникає зобов`язання повернути по закінченню строку позики позикодавцю таку ж кількість саме майна (а не коштів) відповідної якості - метанол технічний ГОСТ 2222-95, у кількості 300 т. на загальну суму 3 366 000,00 грн.

Таким чином, положення Порядку не розповсюджуються на спірні відносини між сторонами, а оскаржуваний правочин не порушує вимоги Порядку погодження залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов`язаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №809 від 15.06.2011.

З огляду на наведене, доводи апелянта про те, що договір позики № 746 від 16.07.2013 укладено з порушенням процедури врегульованої частиною 4 статті 67 Господарського кодексу України та Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №809 від 15.06.2011, відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Стосовно посилань скаржника на неврахування судом першої інстанції позиції Верховного Суду наведеної у постанові від 14.06.2018 у справі №910/6271/17, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, предметом спору справі №910/6271/17 були вимоги про визнання недійсним договору поворотної безвідсоткової допомоги № 29/12-15 від 29.12.2015.

При цьому, поворотною фінансовою допомогою за вказаним договором була сума коштів у розмірі 62 000 000,00 грн., яка повинна була бути повернута також грошовими коштами.

У даному ж випадку, предметом позики є метанол технічний ГОСТ 2222-95, у кількості 300 т. на загальну суму 3 366 000,00 грн., який підлягав поверненню позикодавцю у такий же кількості та у відповідній якості.

За наведених обставин, висновки суду касаційної інстанції, наведені у постанові від 14.06.2018 у справі №910/6271/17, не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Отже, відмова суду першої інстанції у визнанні недійсним договору позики №746 від 16.07.2013 визнається колегією обґрунтованою.

Стосовно іншої позовної вимоги про визнання недійсною Угоди про припинення зобов`язань № 1051 від 09.12.2013, то оскільки її недійсність поставлена позивачем у пряму залежність від недійсності договору позики, якої в свою чергу в межах даної справи судом не встановлено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в її задоволенні.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі №910/334/21 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі №910/334/21.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 12.09.2022 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Барсук

М.А. Руденко