ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"07" вересня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/352/22

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Войтюка В.Р., при секретарі судового засідання Мамчур А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ"

до відповідача Фізичної особи-підприємця Мазурика Богдана Володимировича

про стягнення заборгованості в сумі 67 885 грн. 44 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: Кушнір Роман Юхимович (в залі суду);

Від відповідача: Махініч Надія Володимирівна (поза межами приміщення суду).

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.

14 червня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю ""Горизонт-СМ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця Мазурика Богдана Володимировича (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 67 885 грн. 44 коп.

В обґрунтування позовної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю ""Горизонт-СМ" посилається на неналежне виконання Фізичною особою-підприємцем Мазуриком Богданом Володимировичем зобов`язань за договором транспортно-експедиційних послуг № 50 від 02 лютого 2022 року, що у свою чергу призвело до виникнення заборгованості в сумі 67 885 грн. 44 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на ст.ст. 193 ГК України, ст.ст. 11, 525, 530, 625, 908, 909 ЦК України, ст.ст. 4,12,20,42,46,162-164,171,172,176,247 ГПК України.

В судовому засіданні 07 вересня 2022 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач у свою чергу заперечує позовні вимоги та подав до суду відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву, відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилається на наступні обставини.

Відповідач зазначає, що відповідно до п.1.1 договору укладеного між позивачем та відповідачем перевізник зобов`язується доставити довірений йому вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу, а експедитор зобов`язується сплатити за перевезення вантажу визначену цим договором плату із коштів, отриманих від замовника, відповідно до умов цього договору.

Так, на підставі договору-заявки б/н від 09 лютого 2022 року до відповідач (експедитор) отримав замовлення від Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєста Україна" (замовник) про надання транспортно- експедиційних послуг з автоперевезення вантажів. Виконання перевезення відповідно до договору № 50 від 02 лютого 2022 року є Товариство з обмеженою відповідальністю "Горизонт - СВ".

Відповідач стверджує, що твердження позивача про те, що відповідачем не погашено заборгованості за перевезення вантажу та порушено строки для такої оплати не відповідають дійсності, оскільки відповідно до умов договору про надання транспортно-експедиційних послуг від 02 лютого 2022 року № 50, оплата послуг перевізника здійснюється не по факту перевезення, а за наявності двох умов: 1) надходження грошових коштів Фізичній особі-підприємцю Мазурику Б.В. від замовника перевезення (Товариство з обмеженою відповідальністю "Вєста Україна"); 2) надання позивачем усього пакету документів згідно умов договору перевезення.

На думку відповідача жодна з вищенаведених умов позивачем не дотримана дотримана.

Враховуючи все вищенаведене, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні 07 вересня 2022 року представник відповідача заперечив позовні вимоги у повному обсязі.

Заяви та клопотання у справі.

29 червня 2022 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача в порядку ст. 165 ГПК України надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги не визнає та просить суд в задоволенні позову відмовити.

02 серпня 2022 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від позивача в порядку ст. 166 ГПК України надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій останній спростовує доводи наведені відповідачем у відзиві та просить суд позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

05 серпня 2022 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача надійшли письмові заперечення в порядку ст. 167 ГПК України, в яких останній спростовує доводи позивача у відповіді на відзив на позовну заяву та просить суд в задоволенні позову відмовити.

01 вересня 2022 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника позивача надійшли письмові пояснення.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 15 червня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/352/22 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ" до відповідача Фізичної особи-підприємця Мазурика Богдана Володимировича про стягнення заборгованості в сумі 67 885 грн. 44 коп., визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11 липня 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 11 липня 2022 року відкладено розгляд справи по суті в межах встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку на 08 серпня 2022 року.

В судовому засіданні 08 серпня 2022 оголошено перерву в судовому засіданні до 07 вересня 2022 року.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ" (далі - перевізник) та фізичною особою-підприємцем Мазурик Богданом Володимировичем (далі - експедитор) укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг № 50 від 02 лютого 2022 року (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, перевізник зобов`язується доставити довірений йому вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу, а експедитор зобов`язується сплатити за перевезення вантажу визначену цим договором плату із коштів, отриманих від Замовника, відповідно до умов цього договору.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що експедитор надає перевізнику в оригіналі або за допомогою факсимільного або електронного зв`язку, реквізити яких вказано в цьому договорі заявку (договір-заявку) на перевезення за підписом уповноваженої особи та завіреної печаткою.

Згідно п. 2.5 Договору умови, що обумовлені в конкретній заявці мають переважне право по відношенню до умов цього договору.

В пункті 2.6 Договору зазначено, що вантаж вважається доставленим вантажоодержувачу за наявності друку інспектора митниці і печатки вантажоодержувача вантажу в міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR).

Відповідно до п. 4 договору, сторонами погоджено порядок розрахунків та вартість перевезення, а саме вартість послуг по перевезенню вантажу (партії вантажу) визначається сторонами за фактично надані послуги та обумовлюється в заявці (контракт заявці) (п. 4.1. договору).

Розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі у національній валюті України шляхом переведення коштів, отриманих від замовника, з поточного рахунку експедитора на поточний рахунок перевізника (п. 4.2. договору)

На виконання вимог п. 2.1. договору, експедитором складено транспортну заявку на перевезення вантажу № 158 від 09 лютого 2022 року, що є додатком до договору (далі - заявка), в якій визначено умови перевезення, зокрема:

Маршрут: Бельгія - Україна;

Адреса завантаження: 8930 MENEN, Industrielaan 100 (Berryalloe ne)

Адреса розвантаження: 08140, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Компресорна буд. З Склад Шенкер Дату і час завантаження - 16.02.2022 09:00;

Дату доставки - 22.02.2022 09:00;

Вага та інформація про вантаж: ламінат 22,5 т.;

Вартість перевезення: 2100 Євро по курсу НБУ, курс на дату завантаження, б/г 14 банківських днів-по отриманні оригіналів документів (згідно п. 6 заявки).

Пунктом 6 Заявки встановлено, що обов`язковою умовою оплати є надання перевізником експедитору оригіналів: договору, заявки, рахунку-фактури, акта виконаних робіт (2 шт.), ТТН (CMR) з мокрою печаткою перевізника та з мокрою відміткою про розвантаження (2 екземпляри). В пункті 7 Заявки зазначено, що факсимільна копія має силу оригіналу.

Позивачем виконано умови договору та заявки, здійснено перевезення за вказаним вище маршрутом, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR).

Окрім того, на виконання умов договору та заявки позивачем надіслано оригінали на адресу відповідача.

Однак відповідач (експедитор) взяте на себе зобов`язання по оплаті за перевезення вантажу не виконав.

Отже, заважаючи на вищевикладені обставини у Фізичної особи-підприємця Мазурика Богдана Володимировича виникла заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ" по укладеному договору надання транспортно-експедиційних послуг № 50 від 02 лютого 2022 року, що становить 67 885 грн. 44 коп. які позивач просить стягнути з відповідача.

Наведені обставини стали причиною звернення позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Джерела права й акти їх застосування.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються надання послуг з організації перевезення вантажів. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права порушеними через неналежне виконання відповідачем зобов`язань за умовами договору, у зв`язку з чим, на переконання позивача у нього виникло право на стягнення вартості наданих послуг.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи характер спору та правовідносини, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати норми, що регулюють діяльність з перевезення вантажів та транспортно-експедиторську діяльність.

Згідно з нормами статті 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до положень статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з положеннями статті 306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до приписів статті 308 ГК України вантаж до перевезення приймається перевізниками залежно від виду транспорту та вантажу в місцях загального або незагального користування. Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов`язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством. У разі якщо для здійснення перевезення вантажу законодавством або договором передбачено спеціальні документи (посвідчення), які підтверджують якість та інші властивості вантажу, що перевозиться, вантажовідправник зобов`язаний передати такі документи перевізникові разом з вантажем. Про прийняття вантажу до перевезення перевізник видає вантажовідправнику в пункті відправлення документ, оформлений належним чином.

Як визначено нормами статті 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з положеннями статті 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави (Глава 65 ЦК України) поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні визначаються також нормами Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Так, згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником.

Відповідно до норм статті 8 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитори надають клієнтам послуги відповідно до вимог законодавства України та держав, територією яких транспортуються вантажі, згідно з переліком послуг, визначеним у правилах здійснення транспортно-експедиторської діяльності, а також інші послуги, визначені за домовленістю сторін у договорі транспортного експедирування. Транспортно-експедиторські послуги надаються клієнту при експорті з України, імпорті в Україну, транзиті територією України чи іншими державами, внутрішніх перевезеннях територією України. Експедитори за дорученням клієнтів, серед іншого, забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до договорів (контрактів), згідно з якими сторони мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим та іншими законами України; здійснюють оформлення товарно-транспортної документації та її розсилання за належністю; надають в установленому законодавством порядку учасникам транспортно-експедиторської діяльності заявки на відправлення вантажів та наряди на відвантаження.

Згідно з нормами статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. У разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом може бути зокрема міжнародна автомобільна накладна (CMR). Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Крім того судом враховано положення Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956 р., далі - Конвенція), згідно з положеннями статті 1 якої, ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Так, згідно з нормами статті 3 для цілей цієї Конвенції, перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов`язки, як за власні дії і недогляди.

Відповідно до норм статті 6 Конвенції, вантажна накладна містить такі дані: a) дата і місце складання вантажної накладної; b) ім`я та адреса відправника; c) ім`я та адреса перевізника; d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; e) ім`я та адреса одержувача; f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення; g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць; h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу; i) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу); j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей; к) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції.

У випадку потреби, вантажна накладна повинна також містити наступні дані: a) заява про те, що перевантаження забороняється; b) платежі, які відправник зобов`язується сплатити; c) сума платежу, що підлягає сплаті при доставці; d) декларована вартість вантажу і сума додаткової цінності його для відправника; e) інструкції відправника перевізнику відносно страхування вантажу; f) погоджений термін, протягом якого повинно бути виконано перевезення; g) перелік документів, переданих перевізнику.

Сторони можуть внести у вантажну накладну будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають корисною.

Також, статтею 7 Конвенції встановлено, що відправник несе відповідальність за всі витрати, шкоду і збитки, заподіяні перевізнику внаслідок неточності або недостатності: a) даних, зазначених у підпунктах b), d), e), f), g), h) та j) пункту 1 статті 6; b) даних, зазначених у пункті 2 статті 6; c) будь-яких інших даних чи інструкцій, що надаються ним для складання вантажної накладної або для включення в неї таких даних.

Відповідно до приписів статті 11 Конвенції для цілей митних та інших формальностей, які повинні бути здійснені до доставки вантажу, відправник додає до вантажної накладної необхідні документи або надає їх в розпорядження перевізника, і забезпечує його всією інформацією, якої він може потребувати. Перевізник не зобов`язаний перевіряти вірність і адекватність цих документів та інформації. Відправник несе відповідальність перед перевізником за будь-які збитки, заподіяні відсутністю, недостатністю чи невірністю таких документів та інформації, за винятком випадків незаконних дій або недбалості перевізника. Перевізник несе відповідальність як представник за наслідки втрати чи невірного використання документів, зазначених у вантажній накладній і доданих до неї або наданих в його розпорядження; сума відшкодування, яка сплачується перевізником, не повинна, однак, перевищувати ту, яка підлягала б сплаті у випадку втрати вантажу.

У силу вимог ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76-78 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Мотивована оцінка аргументів сторін, підстави їх відхилення і висновок суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Аргументуючи позовні вимоги позивач вказує на неналежне виконання відповідачем умов договору про надання транспортно-експедиційних послуг № 50 від 02 лютого 2022 року, які полягають у неналежному виконанні відповідачем взятих договірних зобовязань з оплати за надані транспортні послуги.

В якості доказів вищевказаних обставин, позивач надав суду копію договору про надання транспортно-експедиційних послуг № 50 від 02 лютого 2022 року, копію транспортної заявки на перевезення вантажу № 158 від 09 лютого 2022 року, копію рахунку № Г-181 від 22 лютого 2022 року, копію акту № Г-181 від 22 лютого 2022 року, копію міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) № 037642.

На підставі вказаних доказів судом встановлено, а саме: факт виникнення між сторонами договірних відносин по наданню транспортно-експедиційних послуг; факт виникнення у відповідача зобов`язання щодо виконання умов договору; факт належного виконання позивачем умов транспортної заявки на перевезення; факт виникнення заборгованості відповідача за договором про надання транспортно-експедиційних послуг № 50 від 02 лютого 2022 року.

Також, суд зазначає, що як вбачається і з матеріалів справи, учасники процесу не заперечують дійсність та виконання умов договору.

Однак, суд не погоджується із твердженням позивача про неналежне виконання відповідачем зобов`язання по оплаті за надані транспортно-експедиційні послуги, зважаючи на наступні обставини.

Згідно з п. 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, перевізник зобов`язується доставити довірений йому вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу, а експедитор зобов`язується сплатити за перевезення вантажу визначену цим договором плату із коштів, отриманих від замовника, відповідно до умов цього договору.

Судом встановлено, що на підставі договору-заявки б/н від 09 лютого 2022 року до відповідача надійшло замовлення від Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєста Україна" (замовник) про надання транспортно-експедиційних послуг з автоперевезення вантажів (ламінату, дата доставки 22 лютого 2022 року). Виконання вказаного замовлення здійснено перевізником Товариством з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СВ" відповідно до договору № 50 від 02 лютого 2022 року про що, складено заявку на перевезення № 158 від 09 лютого 2022 року для виконання перевезення ламінату від замовника.

В подальшому як встановлено судом вище, позивачем належним чином здійснено доставку товару відповідно до умов транспортної заявки на перевезення вантажу.

Однак, суд зазначає, що відповідно до договору оплата послуг перевізника здійснюється не по факту перевезення, а за наявності двох умов, а саме надходження грошових коштів експедитору (відповідачу) від замовника (Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєста Україна) та надання позивачем усього пакету документів згідно умов договору перевезення.

Відповідно до п. 4.2 договору розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі у національній валюті України шляхом переведення коштів, отриманих від замовника з поточного рахунку експедитора на поточний рахунок перевізника.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази оплати замовником (Товариством з обмеженою відповідальністю "Вєста Україна"), відповідачеві надані послуги транспортного-експедитування, у тому числі і за виконане перевезення позивачем.

Як вбачається із матеріалів справи, після виконання перевезення відповідачем виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Вєста Україна" акт № 153 від 22 лютого 2022 року та рахунок № 153 від 22 лютого 2022 року, однак замовник оплати не здійснивв, що підтверджується банківською випискою по всіх надходженнях коштів на рахунок Фізичноїособи-підприємцяя Мазурика Б.В. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вєста Україна" банківськаа виписканаявнаа у матеріалах справи).

Окрім того, відповідно до електронного листа замовника відповідача вказано, що у зв`язку з тим, що засновниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєста Україна" є громадяни Російської Федерації, видаткові операції по рахунках вказаного товариства заблоковані, за виключенням операцій із сплати податків та нарахування заробітної плати.

Таким чином, станом на час розгляду справи відповідач не отримав грошові кошти від замовника перевезення, які повинні за умовами п. 4.2 договору спрямовані позивачу.

Також, відповідно до п. 4.3 договору сторони погодили, що експедитор оплачує перевізнику вартість послуг протягом 20 (двадцяти) банківських днів після отримання: рахунку-фактури перевізника; міжнародної товарно-транспортної накладної з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу (2 екземпляри); акту приймання-передачі послуг, підписаного перевізником; оригіналу заявки (договору-заявки), підписаної перевізником; оригіналу договору; довідки про транспортні витрати; реєстраційні документи з обов`язковим відображенням кведів.

Суд зазначає, що позивачем не долучено до матеріалів справи належного та допустимого доказу передання вищевказаного пакету документів відповідачу.

До позовної заяви позивачем долучено накладну Нової пошти від 24 березня 2022 року, направлення відповідачу документів.

Проте, із вказаної накладної суд не може встановити вмісту направлення, тобто, неможливо встановити факту передання позивачем усіх документів які передбачені у п. 4.3. договору.

Також слід зазначити, що журнал реєстрації вихідної документації позивача, на який останній посилається як на підставу виконання п. 4.3. договору, суд зазначає, що вказаний журнал є внутрішнім документом позивача та з якого не можна ідентифікувати, які саме документи (їх дата, номер, за яким договором) направлені відповідачу.

Окрім того, відповідно до вказаного журнал реєстрації вихідної документації позивача, вбачається, що останній не місьтить двох документів передбачених п. 4.3. договору, а саме довідки про транспортні витрати та реєстраційні документи з обов`язковим відображенням кведів.

Суд зазначає, що належним та допустимим доказом передання та отримання відповідачем усіх документів передбачених у п. 4.3 договору, є опис вкладеного у цінний лист з чеком поштового відправлення, вказані висновки суду кореспондуються із висновками викладеними у постановах Верховного суду від 13 січня 2020 року у справі № 910/28408/15 та від 26 березня 2020 року у справі № 910/9962/16.

Твердження позивача про те, що ненадходження відповідачеві грошових коштів від замовника перевезення не є підставою для не проведення на його користь оплати, суд оцінює критично, оскільки останні суперечать п. 1.1 та п. 4.2 договору про надання транспортно- експедиційних послуг від 02 лютого 2022 року № 50, який підписаний позивачем без зауважень, є чинним та недійсним не визнавався. Тому, доводи позивача, не кореспондуються з висновками Верховного Суду, які викладені у постановах від 17 листопада 2021 року у справі № 487/5713/17, 17 листопада 2021 року у справі № 369/16143/18, від 06 жовтня 2021 року у справі № 465/4478/14-ц.

Принцип свободи договору, як один із загальних засад цивільного законодавства, декларує ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України закріплено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Разом з цим, згідно з частинами 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь - які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постановах від 17 листопада 2021 року у справі № 487/5713/17, 17 листопада 2021 року у справі № 369/16143/18, від 06 жовтня 2021 року у справі № 465/4478/14-ц.

Таким чином, підписуючи договір з відповідачем, позивач, керуючись принципом свободи договору, погодився з тим, що підставою для проведення на його користь оплати є грошові кошти, одержані від замовника перевезення.

Враховуючи специфіку транспортно-експедиторських відносин, експедитор, тобто відповідач, не акумулює в себе грошові кошти. Він замовляє перевезення за заявкою замовника такого перевезення і оплачує його із коштів, що надійшли від замовника перевезення.

У нормативно правове обґрунтування своїх вимог та заперечень, позивач посилається на норми, які регулюють договір перевезення, однак, у даному випадку між учасниками процесу укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг, який регулюється главою 65 Цивільного кодексу України та Законом України "Про транспортно -експедиційну діяльність". Отже, договір транспортного експедирування є самостійним видом договору.

Окрім того, твердження позивача про те, що відсутність звернення відповідача з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєста Україна" про стягнення заборгованості за надані транспортно-експедиційні послуги, свідчить про те, що розрахунки між замовником та відповідачем відбулися чи в готівковій формі, чи на інший банківський рахунок, зокрема картковий, чи на рахунок в іншому банку, суд оцінює критично та не приймає останні до уваги, зважаючи на відсутність доказової бази вказаних тверджень.

Щодо тверджень та посилання позивача на практику Європейського суду з прав людини, про те, що відсутність надходження коштів від замовника не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку з оплати перевезення, суд останні не приймає, оскільки дана практина стосується бюджетного фінансування.

Отже, зважаючи на викладені обставини, з правовою позицією та аргументами позивача суд не погоджується.

Суд, за результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку, що за наведених вище обставин у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Порушені права та інтереси позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Суд зазначає, що позивачем не доведено порушеного права, що у свою чергу обумовлено настання передбачених законом правових наслідків у вигляді стягнення з відповідача заборгованості.

Судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, які передбачені ч. 3 ст. 123 ГПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір у розмірі 2 481 грн. 00 коп., згідно статті 129 ГПК України, залишається за позивачем.

Керуючись ст. 123, 129, 232, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Горизонт-СМ" до відповідача Фізичної особи-підприємця Мазурика Богдана Володимировича про стягнення заборгованості в сумі 67 885 грн. 44 коп. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14 вересня 2022 року.

Суддя Войтюк В.Р.