УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

12 вересня 2022 року м. Чернігівсправа № 927/693/22

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Белова С.В., у порядку наказного провадження розглянуто заяву №479 від 07 вересня 2022 року та додані до неї документи, яка подана заявником (стягувачем):

Акціонерним товариством Оператор газорозподільної системи Чернігівгаз,

; вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021

ел. адреса:

до боржника: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ,

код НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення 3319,27 грн заборгованості за період з 01.02.2022 по 31.07.2022 на підставі договору №42FPCr14172-17 розподілу природного газу від 01 серпня 2017 року

Без виклику учасників справи

Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи Чернігівгаз звернулось до Господарського суду Чернігівської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 3319,27 грн заборгованості за період з 01.02.2022 по 31.07.2022.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, здійсненому судом, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 припинив свою діяльність 17.09.2019.

Розглянувши подану заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу судового наказу виходячи з наступного.

Згідно п. 1 ч. 1, ч. 2, 4 ст. 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, наказного провадження.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями Розділу ІІ ГПК України.

Згідно статті 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Виходячи з загальних засад наказного провадження та встановленого порядку розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та безспірність якої підтверджується доданими до заяви документами.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язкові вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу викладені у ст.150 ГПК України, відповідно до п. 4, 5 ч. 2 якої у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено вимоги заявника та обставини, на яких вони ґрунтуються, а також перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із наведених приписів, при зверненні заявника до господарського суду із заявою про видачу судового наказу та при викладенні обставин, на яких ґрунтуються вимоги заявника, останнім мають бути зазначені та надані належні, допустимі, достовірні та вірогідні докази, на підтвердження заявлених ним вимог та обставини їх виникнення.

У підтвердження своїх вимог заявником у якості доказу до заяви додано, зокрема, копію договору №42FPCr14172-17 розподілу природного газу від 01 серпня 2017 року, укладеного з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу на те, що Заявником заявлена вимога про стягнення заборгованості з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01.02.2022 по 31.07.2022, який 17.09.2019 припинив свою діяльність. Тобто, у період з 01.02.2022 по 31.07.2022, заборгованість за який заявлена заявником до стягнення, ОСОБА_1 не мав статусу фізичної особи-підприємця.

Більш того, суд звертає увагу не те, що згідно частини 3 статті 147 ГПК України заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

У супереч частини 3 статті 147 ГПК України ОСОБА_1 не має статусу фізичної особи-підприємця.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявником заявлено вимогу до ФОП ОСОБА_1 за період з 01.02.2022 по 31.07.2022, який 17.09.2019 припинив свою діяльність. Станом на дату звернення з заявою до суду ОСОБА_1 не має статусу фізичної особи-підприємця.

За приписами ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно п. 8 ч.1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відповідно до частини 2 статті 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Виходячи з викладеного вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу судового наказу.

Керуючись статтями 12, 147, 148, 150, 152, 153, 154, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Акціонерному товариству Оператор газорозподільної системи Чернігівгаз (; вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021) у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) 3319,27 грн заборгованості за період з 01.02.2022 по 31.07.2022.

Ухвала складена та підписана 12 вересня 2022 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/