РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.09.2022Справа № 910/13527/21

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді Князькова В.В. за участю секретаря судового засідання Скокіна О.Л. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "АРКС"

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

про стягнення 13071,98 грн, -

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "АРКС" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про стягнення 13071,98 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ним як страховиком транспортного засобу Toyota, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснено виплату страхувальнику страхового відшкодування, внаслідок чого до позивача на підставі статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України перейшло право вимоги в межах здійснених фактичних затрат та ліміту відповідальності до відповідача як особи, якою застраховано цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу Ford, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , якого визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Одночасно, позивачем подано клопотання про призначення автотехнічної експертизи з метою встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди та оцінки дій учасників дорожньо-транспортної пригоди на предмет відповідності Правилам дорожнього руху.

Ухвалою від 25.08.2021 судом було залишено позовну заяву без руху та надано строк на усунення недоліків.

27.08.2021 на адресу Господарського суду міста Києва надійшла заява № 0010822/ІНС від 25.08.2021 Приватного акціонерного товариства "АРКС" про усунення недоліків.

Ухвалою від 31.08.2021 відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників судового процесу.

Відповідач у відзиві № 02868/0121 від 24.09.2021 проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на те, що постановою від 22.07.2020 Індустріального районного суду м. Дніпропетровська провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , цивільно-правову відповідальність якої застраховано Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС", закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою від 29.10.2021 судом постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01.12.2021.

У судовому засіданні 01.12.2021 судом було розглянуто клопотання позивача про призначення автотехнічної експертизи з метою встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди та оцінки дій учасників дорожньо-транспортної пригоди на предмет відповідності Правилам дорожнього руху.

Ухвалою від 01.12.2021 призначено у справі судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

28.01.2022 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про надання додаткових доказів.

Ухвалою від 31.01.2022 клопотання Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України задоволено; зобов`язано позивача та відповідача в строк до 09.02.2022 надати суду схему дорожньо-транспортної пригоди; відомості стосовно дорожніх умов: вид дорожнього покриття, його стан на момент дорожньо-транспортної пригоди, наявність поздовжніх ухилів і т.і.; схему організації дорожнього руху в місці скоєння дорожньо-транспортної пригоди (розташування дорожніх знаків та наявність дорожньої розмітки); відомості про технічний стан та завантаження автомобілів "Тоуоtа Саmrу" д.н.з. НОМЕР_1 "Ford Fiesta" д.н.з. НОМЕР_2 ; відомості щодо швидкості руху автомобілів "Тоуоtа Саmrу" д.н.з. НОМЕР_1 "Ford Fiesta" д.н.з. НОМЕР_2 та максимально дозволену швидкість руху на даній ділянці дороги; пояснення водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стосовно обставин та механізму розвитку ДТП; відомості про момент виникнення небезпеки для руху водіям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та параметри моменту виникнення небезпеки для руху; фотознімки з місця пригоди та фотознімки з фіксацією пошкоджень на транспортних засобах (за наявності).

18.02.2022 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання Приватного акціонерного товариства "АРКС", в якому вказаним учасником повідомлено про надання всіх наявних матеріалів, що стосувались дорожньо-транспортної пригоди, до матеріалів справи. З огляду на вказані обставини, позивачем було заявлено клопотання про витребування у Індустріального районного суду міста Дніпропетровська матеріалів справ № 202/4267/20 та № 202/4268/20 щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 21.02.2022 було поновлено провадження в справі № 910/13527/21, задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства "АРКС" про витребування доказів, зобов`язано Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська надати суду копії матеріалів справ № 202/4267/20 та № 202/4268/20 щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та зупинено провадження в справі № 910/13527/21 до закінчення проведення судової експертизи.

03.05.2022 до Господарського суду міста Києва надійшло повідомлення №СЕ-19/111-22/1566-ІТ від 07.04.2022 про неможливість проведення експертизи.

Ухвалою від 06.05.2022 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 08.06.2022.

Ухвалою від 08.06.2022 призначено у справі судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

13.07.2022 на адресу Господарського суду міста Києва надійшов висновок №СЕ-19/111-22/22706-ІТ від 07.07.2022 експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

Ухвалою від 21.07.2022 судом було поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 17.08.2022.

17.08.2022 судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.09.2022.

Представники сторін у судове засідання 14.09.2022 не з`явивились, проте, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями №712 та №704.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Наразі, з огляду на неявку вказаних учасників судового процесу суд зазначає таке.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п.1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Отже, за висновками суду, неявка позивача та відповідача не перешкоджає розгляду спору у судовому засіданні 14.09.2022.

В судовому засіданні 14.09.2022 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

24 червня 2020 року, о 16 год. 35 хв., в м. Дніпро, по пр. Слобожанський, в районі буд. 34, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Toyota Camry, державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та Ford Fiesta державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою від 22.07.2020 Індустріального районного суду м.Дніпропетровська по справі №202/4267/20 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Постановою від 22.07.2020 Індустріального районного суду м.Дніпропетровська по справі №202/4268/20 провадження у справі про адміністративне правопорушення, у відношенні ОСОБА_1 за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на підставі п. 1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою від 18.08.2020 Дніпровського апеляційного суду постанову від 22.07.2020 Індустріального районного суду м.Дніпропетровська у справі №202/4267/20 про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - скасувати; прийнято нову постанову, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою від 22.09.2020 Дніпровського апеляційного суду постанову від 22.07.2020 Індустріального районного суду м.Дніпропетровська у справі №202/4268/20 залишено без змін.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Ford Fiesta державний номер НОМЕР_2 була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" за полісом серії АО №006117837. Ліміт відповідальності по майну 100 000 грн, франшиза 950 грн.

Згідно з п. 1 ст. 354 Господарського кодексу України за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як свідчать матеріали справи, 27.08.2021 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АРКС" (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) було укладено договір №52242а0д добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користування і розпорядженням застрахованими транспортними засобами, в тому числі, автомобілем Toyota Camry, державний номер НОМЕР_1 .

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Як свідчать матеріали справи, дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 24.06.2020, відповідно до норм чинного законодавства, була визнана позивачем страховим випадком.

На підставі заяві про подію та виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, акту огляду транспортного засобу, ремонтної калькуляції, рахунків Приватного підприємця Резяпова А.П. (станція технічного обслуговування) №307 від 10.07.2020 та №1679 від 10.07.2020 Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АРКС" було здійснено розрахунок страхового відшкодування, складено страховий акт та встановлено суму страхового відшкодування у розмірі 14021,98 грн.

Позивач, на виконання своїх зобов`язань перед страхувальником за договором страхування наземного транспорту, перерахував суму страхового відшкодування в розмірі 14021,98 грн., що підтверджується платіжним дорученням №695695 від 12.08.2020.

17.11.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування на суму 14021,98 грн.

Листом №20497/9120 від 15.12.2020 Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" відмовило Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "АРКС" у задоволенні претензії про сплату страхового відшкодування. Підставою для відмови було визначено те, що судовим рішенням встановлено відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Оцінюючи доводи учасників судового процесу, суд дійшов висновку щодо відсутності достатніх підстав для задоволення позовних вимог. При цьому, суд виходить з такого.

За змістом статті 980 Цивільного кодексу України, статті 4 Закону України «Про страхування» залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Положеннями статті 999 Цивільного кодексу України і статей 6, 7 Закону України «Про страхування» передбачено, що за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Згідно з ч.1 ст.993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно зі ст.1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.

Верховним Судом у постанові від 18.05.2021 по справі №925/1328/19 вказано, що для правильного вирішення питання щодо стягнення у порядку суброгації (відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування», статті 993 Цивільного кодексу України) суми шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транпортної пригоди, важливим є встановлення особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

За приписами пункту 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди містяться у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування завданої шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Обов`язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, відсутність своєї вини доводить особа, яка завдала шкоди (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України).

Наразі, суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, який складається лише для фіксації факту дорожньо-транспортної пригоди, а наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, зокрема протиправної поведінки такої особи, яка полягає у порушенні правил дорожнього руху, та її вини, встановлюється виключно судом у межах справи про адміністративне правопорушення.

Як було встановлено вище, постановою від 22.07.2020 Індустріального районного суду м.Дніпропетровська по справі №202/4268/20 провадження у справі про адміністративне правопорушення, у відношенні ОСОБА_1 за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на підставі п. 1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою від 22.09.2020 Дніпровського апеляційного суду постанову від 22.07.2020 Індустріального районного суду м.Дніпропетровська у справі №202/4268/20 залишено без змін.

Згідно пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Наразі, судом враховано, що у постанові від 22.07.2020 Індустріального районного суду м.Дніпропетровська по справі №202/4268/20 вказано, що справа розглядається в межах адміністративного обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення у зв`язку з чим встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звернув увагу на те, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу адміністративного правопорушення, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеню участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.

З метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, забезпечення дотримання приниців змагальності та рівності учасників судового процесу, судом було призначено судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

13.07.2022 на адресу Господарського суду міста Києва надійшов висновок №СЕ-19/111-22/22706-ІТ від 07.07.2022 експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

За приписами ч.1-4 ст.98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

За приписами ст.104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Дослідивши наявний у матеріалах справи висновок судової експертизи, складений експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, суд знаходить його таким, що не викликає сумнівів у його правильності, не містить розбіжностей і відповідає вимогам чинного законодавства, в тому числі, стосовно критеріїв повноти, ясності, обґрунтованості. Належних та допустимих доказів зворотного матеріали справи не містять.

Судовим експертом у висновку вказано, що так як версії учасників досліджуваної дорожньо-транспортної пригоди різняться в частині механізму розвитку досліджуваної дорожньо-транспортної пригоди, а усунути в рамках даного дослдіження наявні суперечності експертним шляхом не представляється можливим, тому дослідження проведено окремо за кожним з наданих варіантів.

За наслідками проведеня експертного дослідження експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України зроблено наступні висновки.

Варіант 1 - за версією водія ОСОБА_2 : в даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля Ford Fiesta державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 повинна була керуватися вимогами пунктів: 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України. Для оцінки дій водія автомобіля Toyota Camry, державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 в умовах виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди спеціальних знань в галузі судової автотехніки не потрібно, вони (дії) можуть бути оцінені органами досудового розслідування (судом) самостійно, відповідно до чинних Правил дорожнього руху України В даній дорожній ситуації водій автомобіля Ford Fiesta державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 мала технічну можливість запобігти зіткнення з автомобілем Toyota Camry, державний номер НОМЕР_1 шляхом виконання вимог пунктів: 10.1: 10 9 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути досліджуваної дорожньо-транспортної пригоди одноосібними діями автомобіля Toyota Camry, державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 не визначалась. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля Ford Fiesta державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пунктів: 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України. Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля Ford Fiesta державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 вимогам п.п.10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України.

Варіант 2 - за версією водія ОСОБА_1 : оцінка дій водія автомобіля Ford Fiesta державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 стосовно зіткнення з Toyota Camry, державний номер НОМЕР_1 не потребує спеціальних знань в галузі судової автотехніки. В даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля Toyota Camry, державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 повинен був керуватися зимогами пункту 10.1 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем Toyota Camry, державний номер НОМЕР_1 одноосібними діями водія автомобіля Ford Fiesta державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 , що в даній дорожній ситуації є «лідером», не зизначалась. В даній дорожній ситуації водій автомобіля Toyota Camry, державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 мав технічну можливість уникнути досліджуваної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля Toyota Camry, державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пункту 10.1 Правил дорожнього руху України. Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля Toyota Camry, державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 вимогам п.п.10.1 Правил дорожнього руху України.

Отже, виходячи з вищевикладеного у сукупності, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вини водія автомобіля Ford Fiesta державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 24.06.2020, внаслідок якої було завдано пошкодження автомобілю Toyota Camry, державний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого у суду відсутні достатні підстави вважати, що після виплати позивачем своєму страхувальнику страхового відшкодування за шкоду, завдану 24.06.2020 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, до позивача в порядку суброгації перейшло право зворотної вимоги відшкодування збитків до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС". Означене обумовлено відсутністю підстав вважати відповідача страховиком відповідальності особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "АРКС" до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про стягнення 13071,98 грн.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVIN OTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того,

вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від

27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як такі, що не спростовують висновків суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Отже, згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на висновки суду щодо відсови в задоволенні позову, судовий збір та витрати на оплату судової експертизи залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 145, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "АРКС" до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про стягнення 13071,98 грн - залишити без задоволення.

2. Судовий збір в сумі 2270 грн залишити за позивачем.

У судовому засіданні підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 14.09.2022.

Суддя В.В. Князьков