ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2022м. ДніпроСправа № 904/8957/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Товстоп`ятки В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама", м. Київ

до Акціонерне товариство "Акцент-Банк", м. Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 36 843 грн. 56 коп. за договором на право тимчасового користування місцем (-ями) для розміщення рекламного (-их) засобу (-ів), що перебуває (-ють) у комунальній власності від 15.03.2012 № 1/12 в редакції додаткових угод

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою без номеру та без дати, в якій просить стягнути з Акціонерне товариство "Акцент-Банк" заборгованість в сумі 36 843 грн. 56 коп., з яких: 27 266 грн. 40 коп. - основний борг, 4 724 грн. 83 коп. - пеня, 411 грн. 41 коп. - 3% річних, 350 грн. 96 коп. - інфляційні втрати, 4 089 грн. 96 коп. - штраф, відповідно до умов договору на право тимчасового користування місцем (-ями) для розміщення рекламного (-их) засобу (-ів), що перебуває (-ють) у комунальній власності від 15.03.2012 № 1/12 в редакції додаткових угод.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору в частині своєчасної оплати наданого права тимчасового користування місцем розміщення рекламного засобу, що перебуває у комунальній власності за адресою: м. Київ, Оболонський район, вул. Мате Залки, 8.

Ухвалою господарського суду від 22.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач надав до суду заперечення, в яких просив застосувати до позовних вимог щодо стягнення штрафу та пені наслідки спливу строку позовної давності, передбачені ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, оскільки остання проплата, за якою позивається позивач датована 13.06.2019, тобто строк позовної давності за штрафними санкціями сплинув 13.06.2020, в той час як позивач звернувся до суду із даним позовом - 22.11.2021. Крім того, вказує, що банк не міг проводити оплату за даний період, так як позивачем не надавались рахунки для оплати. Усні звернення банку до позивача щодо направлення рахунків чи їх отримання нарочно залишені без задоволення через зайнятість працівників позивача та відсутність підготовлених рахунків. Вважає, що за вказаних обставин, несплата спірних послуг сталася з вини позивача. При цьому, позивач жодного разу не звертався до відповідача в порядку досудового врегулювання спору. Просив також відмовити у задоволенні вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду від 09.02.2022 ухвалено перейти до розгляду справи № 904/8957/21 за правилами загального позовного провадження; справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні на 10.03.2022.

17.02.2022 позивач надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву від 14.02.2022 та розрахунок суми позовних вимог. На спростування заперечень відповідача зазначив, що за умовами спірного договору факт неотримання рахунку не звільняє відповідача від здійснення плати за право тимчасового користування місцями для розміщення об`єктів зовнішньої реклами. Стверджує, що рахунки кожного місяця направлялися позивачем на електронні адреси відповідача за його проханням. Крім того, у п. 7.7. спірного договору сторонам погодили строк позовної давності для штрафних санкцій 3 роки та нарахування таких санкцій протягом всього строку позовної давності. Таким чином, нарахування виконані позивачем в межах строку позовної давності.

У призначений судом час 10.03.2022 підготовче засідання не відбулося, у зв`язку з обставинами, які зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах військової агресії Російської Федерації проти України.

Ухвалою господарського суду від 10.03.2022 доведено до відома сторін, що про дату та час розгляду справи буде повідомлено додатковою ухвалою суду.

24.03.2022 на електронну адресу суду та 01.04.2022 засобами поштового зв`язку відповідач надав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, у зв`язку з їх недоведеністю належними доказами.

Ухвалою господарського суду від 31.05.2022 підготовче засідання по справі призначене на 30.06.2022.

Ухвалою господарського суду від 30.06.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 21.07.2022.

Ухвалою господарського суду від 21.07.2022 розгляд справи відкладений на 11.08.2022 за клопотанням відповідача.

Ухвалою господарського суду від 11.08.2022 розгляд справи відкладений на 07.09.2022, у зв`язку із неявкою представника позивача, явку якого у наступне засідання визнано судом обов`язковою.

У призначене судове засідання сторони явку повноважних представників не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили.

Господарський суд зазначає, що через відсутність належного фінансування, відправлення поштової кореспонденції Господарським судом Дніпропетровської області не здійснюється. За вказаних обставин, позивач повідомлявся про час та дату проведення судового засідання шляхом направлення ухвали суду від 11.08.2022 на електронну адресу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" та на електронну адресу представника позивача Куць О.Т. , що підтверджується довідками про доставку електронного листа від 15.08.2022 (т.2, а.с. 31, 32).

Представник відповідача належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у попередньому засіданні 11.08.2022.

26.08.2022 на адресу суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи без участі представника АТ «А-Банк».

За вказаних обставин, господарський суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін, які не скористалися правом на участь у призначеному судовому засіданні.

Відповідно до ст.165 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку із неявкою сторін, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.03.2012 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" (підприємство) та Акціонерним товариством "Акцент-Банк" (розповсюджувач) укладено договір на право тимчасового користування місцем(-ями) для розміщення рекламного(-их) засобу(-ів), що перебуває(-ють) у комунальній власності територіальної громади м. Києва № 1/12 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору за цим договором на підставі відповідного наказу дозвільного органу про встановлення пріоритету на місце(-я) для розміщення рекламного(-их) засобу(-ів), дозволу(-ів) на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці, наданого(-их) на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), розповсюджувачеві надається право тимчасового користування місцем (-ями) для розміщення рекламного(-их) засобу(-ів) (далі - РЗ), що перебуває(-ють) у комунальній власності територіальної громади м. Києва, його районів або повноваження щодо розпорядження яким(-и) здійснюють органи місцевого самоврядування м. Києва (далі - Право тимчасового користування), за умов повного дотримання розповсюджувачем цього договору та Порядку розміщення реклами в місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22 вересня 2011 року № 37/6253, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок), а розповсюджувач зобов`язується користуватися наданим йому Правом тимчасового користування, своєчасно та згідно з умовами цього договору перераховувати плату за Право тимчасового користування виключно на поточний рахунок підприємства, належним чином, своєчасно та у повному обсязі виконувати свої обов`язки за цим договором та не зловживати наданими розповсюджувачу правами.

Розповсюджувач зобов`язаний:

- виконувати умови цього договору, дотримуватись вимог Порядку, положень чинного законодавства про рекламу (п. 5.2.1. договору);

- не пізніше 25 числа поточного місяця, отримувати та сплачувати рахунки за Право тимчасового користування, у тому числі у разі встановлення пріоритету (п. 5.2.3. договору);

- у повному обсязі сплачувати штрафи, пеню, у разі прострочення розповсюджувачем строків (термінів) сплати та порушення розповсюджувачем інших умов цього договору (п. 5.2.3. договору).

За приписами п. 6.2. договору розмір плати за Право тимчасового користування встановлюється виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) та нараховується підприємством відповідно до вимог Порядку та умов цього договору.

Підставою для нарахування плати за Право тимчасового користування місцями та внесення розповсюджувачем відповідної плати є рішення дозвільного органу та/або виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та укладений договір на право тимчасового користування місцями (п. 6.3. договору).

Як зазначено у п. 6.7. договору розрахунковим періодом надання Права тимчасового користування та нарахування плати за Право тимчасового користування є календарний місяць.

Відповідно до п. 6.8. договору плата за Право тимчасового користування нараховується підприємством щомісячно та перераховується розповсюджувачем не пізніше 25 поточного місяця, виключно на поточний рахунок підприємства, в розмірах, зазначених підприємством у рахунках. Факт неотримання рахунку не звільняє розповсюджувача від здійснення плати за Право тимчасового користування.

Пунктом 7.1. договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків сторони несуть відповідальність у відповідності до умов цього договору та вимог чинного законодавства України.

Згідно з п. 7.2. договору підприємство має право застосовувати до розповсюджувача, зокрема, такі штрафні санкції: за несвоєчасне або неповне внесення платежів - пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у термін, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Підприємство має право додатково нарахувати розповсюджувачу за прострочення внесення платежів за Право тимчасового користування, що складає більше 1 (одного) місяця - штраф у розмірі 15% простроченої суми (п. 7.3. договору).

За приписами п. 8.1. договору цей договір вступає в юридичну силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками та діє щодо кожного місця розміщення рекламного засобу, протягом строку дії встановленого пріоритету та/або дозволу.

26.10.2012 між сторона укладено додаткову угоду № 1/12-1 до вищезазначеного договору.

Як вказує позивач, в порушення умов договору, відповідач не здійснив з позивачем розрахунків за Право тимчасового користування, згідно рахунків-фактур, за період з 01.12.2018 по 30.06.2019 на загальну суму 27 266,40 грн. (т.1, а.с. 40-46).

У зв`язку з неналежним виконання відповідачем свого обов`язку по договору в частині своєчасної оплати Права тимчасового користування, позивачем нараховані пеня у розмірі 4 724,83 грн. за період з 25.12.2018 по 25.12.2019, штраф 15% у розмірі 4 089,96 грн., 3% річних у розмірі 411,41 грн. за період з 25.12.2018 по 25.12.2019 та інфляційні втрати у розмірі 350,96 грн. за період з січня 2019 по грудень 2019.

Доказів оплати заборгованості відповідачем сторонами до матеріалів справи не надано.

Предметом доказування по справі є обставини укладання договору, факт надання послуг, строк оплати послуг, наявність часткової оплати послуг, строк дії договору, наявність прострочення оплати послуг.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору на право тимчасового користування місцем (-ями) для розміщення рекламного (-их) засобу (-ів), що перебуває (-ють) у комунальній власності від 15.03.2012 № 1/12, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

Як встановлено судом, доказів припинення укладеного між сторонами договору або зміни його умов матеріали справи не містять, отже на момент розгляду справи договір є чинним і в силу положень ст. 629 Цивільного кодексу України обов`язковим до виконання сторонами.

За ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом, позивач у спірному періоді надав відповідачу обумовлені договором послуги на загальну суму 27 266 грн. 40 коп., що підтверджується адресною програмою на право тимчасового користування № 11 від 17.06.2015 до договору, якою розповсюджувачу надано Право тимчасового користування місцями за адресою: Оболонський район, вул. Мате Злаки, 8 (т.1, а.с. 18-19), та виставленими позивачем до сплати відповідачу рахунками (т.1, а.с. 40-46).

Господарський суд зазначає, що адресна програма на право тимчасового користування № 11 від 17.06.2015 до договору підписана сторонами та скріплена їх печатками та не містить будь-яких заперечень з боку відповідача.

З урахуванням умов п. 6.8 договору строк оплати наданих послуг є таким, що настав.

Відповідач належними та допустимими доказами факт отримання послуг від позивача не спростував.

Отже, оскільки відповідачем своєчасно не сплачено вартість наданих позивачем послуг, суд вважає позовну вимогу про стягнення заборгованості у розмірі 27 266 грн. 40 коп. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Заперечення відповідача в частині неотримання від позивача рахунків у спірному періоді судом відхиляються, оскільки умовами п. 6.8. договору визначено, що факт неотримання рахунку не звільняє розповсюджувача від здійснення плати за Право тимчасового користування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарському кодексі України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Господарський суд зазначає, що з огляду на тривалість прострочки оплати Права тимчасового користування, позивачем правомірно нарахований штраф на підставі п. 7.3 договору.

Позивач просить одночасно стягнути з відповідача за порушення умов договору як штраф, так і пеню.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Договором передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу.

Враховуючи положення закону, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача щодо одночасного стягнення пені та штрафу.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку штрафу та пені судом порушень умов договору та чинного законодавства не встановлено.

Разом з тим, розглянувши клопотання відповідача про застосування строку спеціальної позовної давності, господарський суд зазначає таке.

Відповідно до статей 256, 258 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог, зокрема, про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Господарський суд зазначає, що заявляючи про порушення позивачем строків позовної давності, відповідачем не враховані умови п. 7.7. договору, в якому сторони погодили, що строк позовної давності для стягнення штрафних санкцій за цим договором складає 3 роки та такі санкцій нараховуються протягом всього строку позовної давності.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок пені та штрафу судом встановлено, що із вимогами про стягнення пені та штрафу у заявлених сумах позивач звернувся до господарського суду в межах строків позовної давності, погоджених сторонами в договорі.

Отже, у суду відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про застосування строку спеціальної позовної давності.

Відповідно до положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат судом порушень норм чинного законодавства та умов договору не встановлено.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов`язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 27 266 грн. 40 коп. основного боргу, 4 724 грн. 83 коп. пені, 411 грн. 41 коп. 3% річних, 350 грн. 96 коп. інфляційних втрат, 4 089 грн. 96 коп. штрафу - є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерне товариство "Акцент-Банк" (49074, м. Дніпро, вул.. Батумська, буд. 11, ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" (04070, м. Київ, Боричів узвіз, буд. 8, 9) 27 266 грн. 40 коп. (двадцять сім тисяч двісті шістдесят шість грн. 40 коп.) основного боргу, 4 724 грн. 83 коп. (чотири тисячі сімсот двадцять чотири грн. 83 коп.) пені, 411 грн. 41 коп. (чотириста одинадцять грн. 41 коп.) 3% річних, 350 грн. 96 коп. (триста п`ятдесят грн. 96 коп.) інфляційних втрат, 4 089 грн 96 коп. (чотири тисячі вісімдесят дев`ять грн. 96 коп.) штрафу, 2 270 грн. 00 коп. (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 19.09.2022

Суддя І.А. Рудь