ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2022 Справа № 914/2441/15 (459/143/20)

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом:ОСОБА_1
до відповідача:Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія»
про:визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності; скасування наказу про звільнення; поновлення на роботі; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнення моральної шкоди
у межах справи:№ 914/2441/15
про банкрутство:Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія»

Суддя: Цікало А. І.

При секретарі: Пукач М. В.

Представники:

Позивача:Мельник М. М.; ОСОБА_2 адвокат;
Відповідача:Кріль Н. Г. адвокат; Степаненко І. Є. керуючий санацією

16.01.2020 р. до Червоноградського міського суду Львівської області надійшла позовна заява від ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» про визнання незаконним та скасування наказу № 30 від 10.12.2019 р. про оголошення догани; визнання незаконним та скасування наказу № 4-к від 02.01.2020 р. про припинення трудового договору на підставі п. 3 ст. 40 КЗпПУ; поновлення на роботі охоронником служби охорони; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнення 10000,00 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 04.02.2020 р. відкрито провадження у справі № 459/143/20 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 28.05.2020 р. провадження у справі № 459/143/20 закрито.

Постановою Львівського апеляційного суду від 21.01.2021 р. у справі № 459/143/20 ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 28.05.2020р. скасовано, справу № 459/143/20 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності; скасування наказу про звільнення; поновлення на роботі; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнення моральної шкоди передано до Господарського суду Львівської області для розгляду в межах справи № 914/2441/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія».

Справа № 459/143/20 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності; скасування наказу про звільнення; поновлення на роботі; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнення моральної шкоди надійшла до Господарського суду Львівської області 30.04.2021 р. за вх. № 1293.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 30.04.2021 р. зазначеній справі присвоєно номер 914/2441/15 (459/143/20) та передано її для розгляду судді Цікало А. І.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.05.2021 р. справу № 914/2441/15 (459/143/20) за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності; скасування наказу про звільнення; поновлення на роботі; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнення моральної шкоди прийнято до розгляду в межах справи № 914/2441/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія»; ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 08.06.2021 р.

08.06.2021 р. до суду за вх. № 2393/21 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до перегляду в касаційному порядку постанови Львівського апеляційного суду від 21.01.2021 р. та ухвали Львівського апеляційного суду від 25.02.2021 р. у справі № 459/143/20.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.06.2021 р. зупинено провадження у справі № 914/2441/15 (459/143/20) за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Львівська вугільна компанія» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності; скасування наказу про звільнення; поновлення на роботі; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнення моральної шкоди до прийняття Верховним Судом судового рішення за наслідками перегляду в касаційному порядку постанови Львівського апеляційного суду від 21.01.2021 р. та ухвали Львівського апеляційного суду від 25.02.2021 р. у справі № 459/143/20.

Постановою Верховного Суду від 06.10.2021 р. у справі № 459/143/20 касаційні скарги ПАТ «Львівська вугільна компанія» та ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Львівського апеляційного суду від 21.01.2021 р. та ухвалу Львівського апеляційного суду від 25.02.2021 р. у справі № 459/143/20 залишено без змін.

Матеріали справи № 914/2441/15 (459/143/20) повернуто до Господарського суду Львівської області.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.11.2021 р. поновлено провадження у справі № 914/2441/15 (459/143/20); підготовче засідання призначено на 21.12.2021 р.

03.12.2021 р. до суду за вх. № 29114/21 від позивача надійшла заява від 01.12.2021 р. про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із січня 2020 року по грудень 2021 року у розмірі 235704 грн. 48 коп.

Ухвалою суду від 21.12.2021 р. підготовче засідання відкладено на 03.02.2022 р.

14.01.2022 р. до суду за вх. № 145/22 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із січня 2020 року по лютий 2022 року у розмірі 245525,50 грн.

17.01.2022 р. до суду за вх. № 1145/22 від позивача надійшла заява про намір подати докази понесених витрат на правову допомогу.

02.02.2022 р. до суду за вх. № 2770/22 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Підготовче засідання, призначене на 03.02.2022 р., не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Цікало А. І. у відпустці через самоізоляцію.

04.02.2022 р. до суду за вх. № 3009/22 від позивача надійшла заява про залишення без розгляду відзиву відповідача на позовну заяву у зв`язку із пропуском строку для подання такого.

Ухвалою суду від 07.02.2022 р. підготовче засідання призначено на 22.02.2022р.

15.02.2022 р. до суду за вх. № 586/22 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період січень 2020 року 01 березня 2022 року в розмірі 255346,52 грн.

Ухвалою суду від 22.02.2022 р. поновлено ПАТ «Львівська вугільна компанія» строк для подання відзиву на позов; відхилено заяву ОСОБА_1 про залишення відзиву ПАТ «Львівська вугільна компанія» без розгляду; продовжено строк проведення підготовчого провадження; підготовче засідання відкладено на 22.03.2022 р.

01.03.2022 р. до суду за вх. № 5432/22 від позивача надійшла відповідь на відзив ПАТ «Львівська вугільна компанія».

21.03.2022 р. до суду за вх. № 6424/22 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні.

Ухвалою суду від 22.03.2022 р. підготовче засідання відкладено на 12.05.2022 р.

03.05.2022 р. до суду за вх. № 1202/22 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог.

09.05.2022 р. до суду за вх. № 9450/22 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

12.05.2022 р. до суду за вх. № 9821/22 від представника позивача надійшло клопотання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 12.05.2022 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.06.2022 р.

28.06.2022 р. до суду за вх. № 13623/22 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 30.06.2022 р. розгляд справи відкладено на 13.09.2022 р.

Позивач та представник позивача в судове засідання з`явились, позовні вимоги підтримали.

Представники відповідача в судове засідання з`явились, позовні вимоги заперечили.

Позиції сторін.

Позиція позивача.

ОСОБА_1 вважає незаконним наказ № 30 від 10.12.2019 р. про оголошення йому догани, оскільки в такому наказі зазначено про неналежне виконання позивачем обов`язків, а саме Інструкції на робочому місці «Охоронник» р.ІІ п. 8, яку він ніколи не підписував та з якою не ознайомлювався. Щодо надання недостовірної інформації по обліку машин, які ввозять відходи вуглезбагачення, що стало підставою оголошення догани, зазначив, що на 23 пікеті, де позивач ніс службу по охороні, не забезпечено туалетів, відповідно справляти природні потреби позивач змушений був в кущах та можливо в цей період і проїжджала машина, яку неможливо було облікувати.

Крім того вказує, що зазначений наказ про оголошення догани є нечітким та не дає змоги об`єктивно зрозуміти за порушення яких трудових обов`язків позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Вважає, що посилання в оскаржуваному наказі на пункти посадової інструкції та положення про транспортний відділ підприємства, в яких визначено підстави відповідальності, не є достатніми для встановлення факту порушення позивачем трудових обов`язків.

Також, ОСОБА_1 вважає незаконним наказ № 4-к від 02.01.2020 р. про припинення трудового договору за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, оскільки будь-якого систематичного невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на позивача трудовим договором він не допускав. В наказі № 4-к від 02.01.2020 р. про припинення трудового договору не роз`яснено ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду.

Щодо невірного зазначення в журналі реєстрації одержувача вантажу, про що вказано у доповідній начальника зміни охорони від 24.12.2019 р., позивач стверджує про надання йому іншої товарно-транспортної накладної.

Позивач зазначає, що жоден із оскаржуваних наказів не містить відомостей про час неналежного виконання (систематичного невиконання) ним обов`язків.

Позивач стверджує, що при звільненні його з роботи не враховано, що він являється пенсіонером по віку з досягненням 60 років, а ІНФОРМАЦІЯ_1 йому виповнилось 65 років, його діями не завдано майнової чи моральної шкоди будь-яким особам, фактично він звільнений за те, що відмовився написати пояснення на доповідну начальника зміни охорони, хоча все, що записано у доповідній він виконав, окрім того, що не записав в журнал реєстрації транспортних засобів на 23 пікеті куди водій повіз вантаж, хоча у жодній інструкції про такі обов`язки він не розписувався.

Наводить позивач і інші підстави, які на його думку свідчать про незаконність оскаржуваних наказів про порушення трудової дисципліни та про припинення трудового договору.

Позиція відповідача.

Публічне акціонерне товариство «Львівська вугільна компанія» стверджує, що ОСОБА_1 під час прийому на роботу охоронником 06.09.2018 р. у відділі кадрів був ознайомлений під розпис в особовій картці працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку, колективною угодою, положенням про табельний облік. Крім того, позивач був додатково ознайомлений з Інструкцією № 134 з охорони праці охоронника служби охорони (затвердженої наказом від 12.12.2017 р. № 520) своїм безпосереднім керівником, що підтверджено підписом позивача. Також, постійно перед початком зміни, начальник зміни проводить особистий інструктаж кожного охоронника щодо належного виконання останнім своїх посадових обов`язків та дотримання правил техніки безпеки. Факт проведення начальником зміни інструктажу щодо належного виконання трудових обов`язків перед початком зміни 22.11.2019 р. підтверджується постовою відомістю.

Між тим, 22-23 листопада 2019 року позивач під час несення служби на 23 пікеті надав недостовірну інформацію по обліку машин, які ввозять на 23 пікет з хвостосховища № 2 відходи вуглезбагачення, шляхом занесення в журнал обліку недостовірної інформації щодо машин з відходами. Недостовірна інформація полягає в тому, що кількість машин з відходами, що виїхала з хвостосховища № 2 не співпадає з кількістю машин з відходами, що обліковані охоронником ОСОБА_1 на 23 пікеті, а саме: до журналу реєстрації позивачем внесено зайвий рейс машини з відходами (МАН 20-41, 14 т, вартістю 6300 грн.).

Отже, позивачем під час виконання своїх обов`язків 22-23 листопада 2019 року порушено п. 8 р. ІІ Інструкції № 134, що стало підставою для подання начальником зміни відповідної доповідної та застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Дане порушення трудової дисципліни є суттєвим, оскільки пов`язане з порушенням порядку вивозу матеріальних цінностей з території підприємства.

24.12.2019 р. начальником зміни охорони ПАТ «Львівська вугільна компанія» подано керівнику товариства доповідну, в якій зазначено, що охоронник ОСОБА_1 ніс службу 24.12.2019 р. на 23 пікеті. Не зважаючи на неодноразові вказівки керівництва охорони про необхідність детального відображення в журналі реєстрації автотранспорту всіх необхідних даних, ОСОБА_1 не вірно вказав призначення вантажу, який вивозився з території ПАТ «Львівська вугільна компанія» (автомобіль VOLVO НОМЕР_1 , вантаж вугільні відходи, кількість вантажу 22 т, вартість 9900 грн.), а саме: у журналі реєстрації позивачем зазначено одержувача вантажу «Вербена», а згідно товарно-транспортної накладної № 24/12 від 24.12.2019 р. одержувачем вантажу є ПП «СТЛ Україна».

Відповідач зазначає, що таке порушення трудової дисципліни є суттєвим, оскільки стосується порядку вивозу матеріальних цінностей з території товариства.

Позивач безпідставно відмовився надати письмове пояснення з приводу зазначеного порушення. Відмова позивача від надання письмових пояснень з приводу невиконання ним своїх обов`язків на робочому місці оформлена актами від 24.12.2019 р. та від 02.01.2020 р.

На переконання відповідача, наявна сукупність всіх умов, необхідних для розірвання роботодавцем трудового договору з ОСОБА_1 на підставі п. 3 ст.40 КЗпП України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, суд встановив таке:

З 04 вересня 2018 року ОСОБА_1 (позивач) працював охоронником служби охорони ПАТ «Львівська вугільна компанія» (відповідач).

Під час прийому на роботу, позивач був ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку, колективною угодою, положенням про табельний облік, що підтверджується підписом позивача в особовій картці працівника та не заперечується сторонами.

Як стверджує відповідач, ОСОБА_1 також був ознайомлений з Інструкцією № 134 з охорони праці охоронника служби охорони, затвердженої наказом від 12.12.2017 р. № 520 (надалі Інструкція № 134), що підтверджується підписом позивача на такій інструкції.

Позивач стверджує, що з Інструкцією № 134 ознайомлений не був та таку ніколи не підписував.

Суд зазначає, що на Інструкції № 134, копія котрої подана відповідачем, наявний запис про ознайомлення з такою охоронниками, зокрема ОСОБА_1 .

Розділом І Інструкції № 134 передбачено, що охоронник підприємства несе повну відповідальність за якісне та своєчасне виконання покладених на нього завдань і функцій по забезпеченню збереження матеріальних цінностей на підприємстві.

У розділі ІІ Інструкції № 134 передбачено завдання та обов`язки охоронника, серед яких охоронник зобов`язаний: знати та виконувати вимоги, розпорядження начальника охорони, заступника начальника служби охорони, начальника зміни; перед заступленням на чергування - прибути на інструктаж; не допускати безконтрольного вивозу (виносу), завозу (занесенню) на територію підприємства матеріальних цінностей; чітко і охайно вносити достовірні дані в книги обліку служби охорони, в книгу реєстрації документів на вивіз (ввіз), винос (внесення) матеріальних цінностей.

У відповідності до вимог розділу IV Інструкції № 134, охороннику забороняється залишати пост без дозволу начальника охорони, заступника начальника охорони, начальника зміни охорони; надавати недостовірну інформацію керівництву про виконання ним своїх трудових обов`язків; відмовлятись від дачі письмових пояснень при проведенні службових розслідувань.

22-23 листопада 2019 року позивач ніс службу на 23 пікеті. Перед початком зміни 22.11.2019 р., начальником зміни охорони проведено особистий інструктаж кожного охоронника, зокрема і ОСОБА_1 , щодо належного виконання своїх посадових обов`язків та дотримання техніки безпеки, що підтверджується постовою відомістю (копію витягу з відомості долучено до матеріалів справи).

26.11.2019 р. начальником зміни охорони на ім`я керуючого санацією ПАТ «Львівська вугільна компанія» подано доповідну, якою доведено, що охоронник ОСОБА_1 (таб. № 1433) ніс службу на 23 пікеті з 22.11.2019 р. на 23.11.2019 р. та надав не вірні дані щодо машин, які завозили відходи вуглезбагачення.

Недостовірні дані полягали в тому, що кількість машин з відходами, що виїхала з хвостосховища № 2 не співпадає з кількістю машин з відходами, що обліковані охоронником ОСОБА_1 на 23 пікеті, а саме: до журналу реєстрації позивачем внесено зайвий рейс машини з відходами (МАН 20-41, 14 т, вартістю 6300 грн.).

Таким чином, під час виконання своїх обов`язків, позивачем порушено п. 8 р. ІІ Інструкції № 134, де зазначено, що охоронник зобов`язаний чітко та охайно вносити достовірні дані в книгу обліку служби охорони, в книгу реєстрації документів на вивіз (ввіз), винос (внесення) матеріальних цінностей.

З приводу зазначеного порушення, ОСОБА_1 надано письмове пояснення, в якому він зазначив, що 22.11.2019 р. на посту № 23 машини возили довго, майже до 18:30 год., вже було темно і він пішов в туалет в корчі і в цей час поставив 1 ходку автомобілю МАН 20-41 помилково.

Отже, у письмовому поясненні позивач визнав свою вину щодо порушення трудової дисципліни.

Наказом від 10.12.2019 р. № 30 «Про порушення трудової дисципліни», за неналежне виконання своїх обов`язків, а саме Інструкції на робочому місці «Охоронник» р. ІІ п. 8 охороннику служби охорони ОСОБА_1 (таб. № 1433) оголошено догану та попереджено ОСОБА_1 про те, що в разі повторення такого випадку до нього будуть застосовані більш суворі міри дисциплінарного стягнення.

Актом від 20.12.2019 р. засвідчено, що охоронник ОСОБА_1 (табельний № НОМЕР_2 ) з наказом № 30 від 10.12.2019 р. ознайомлений, але копію даного наказу під підпис отримувати відмовився.

24 грудня 2019 року позивач ніс службу на 23 пікеті. Перед початком зміни 24.12.2019 р., начальником зміни охорони проведено особистий інструктаж кожного охоронника, зокрема і ОСОБА_1 , щодо належного виконання своїх посадових обов`язків та дотримання техніки безпеки, що підтверджується постовою відомістю (копію витягу з відомості долучено до матеріалів справи).

24.12.2019 р. керівнику товариства начальником зміни охорони подано доповідну, якою доведено, що ОСОБА_1 під час несення служби 24.12.2019р. на 23 пікеті, не зважаючи на неодноразові вказівки керівництва охорони про необхідність детального відображення в журналі реєстрації автотранспорту всіх необхідних даних, не вірно вказано місце призначення вантажу, який вивозився з території ПАТ «Львівська вугільна компанія».

Таке порушення полягало в тому, що позивач в журналі ввозу і вивозу матеріалів зазначив автомобіль Вольво 12-68, накладна № 24/12, назва організації, куди відправлено «Вербена», однак згідно товарно-транспортної накладної № 24/12 від 24.12.2019 р. одержувачем вантажу є ПП «СТЛ Україна».

З приводу зазначеного порушення, ОСОБА_1 відмовився надати письмове пояснення, що відображено в акті від 24.12.2019 р.

Наказом від 02.01.2020 р. № 4-к «Про припинення трудового договору» охоронника ОСОБА_1 (таб. № 1433) звільнено з 02.01.2020 р. за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Актом від 03.01.2020 р. засвідчено, що охороннику ОСОБА_1 (таб. №143) було запропоновано отримати трудову книжку 03.01.2020 р. та копію наказу №4 від 02.01.2020 р., але ОСОБА_1 відмовився отримувати її.

04.01.2020 р. відповідач надіслав позивачу повідомлення вих. № 1/10 від 03.01.2020 р. та вих. № 1/11 від 03.01.2020 р. про звільнення позивача та запропонував позивачу з`явитись у відділ кадрів для отримання трудової книжки. Разом із зазначеними повідомленнями позивачу надіслано копію наказу № 4-к від 02.01.2020 р., копію наказу № 30 від 10.12.2019 р., копію доповідної від 24.12.2019р., копію акту від 24.12.2019 р. та копію акту від 02.01.2020 р.

Розрахунок з позивачем повністю проведено 03.01.2020 р., що підтверджується платіжним дорученням від 03.01.2020 р. № 635 та довідкою від 16.03.2020 р. № 49/20.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя працівників, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (ст. 1 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи роботодавця (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Статтею 139 Кодексу законів про працю України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст. 147 Кодексу законів про працю України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Статтею 149 Кодексу законів про працю України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

В наказі від 10.12.2019 р. № 30 за неналежне виконання своїх обов`язків, а саме Інструкції на робочому місці «Охоронник» р. ІІ п. 8 охороннику служби охорони ОСОБА_1 (таб. № 1433) оголошено догану.

У зазначеному наказі вказано, що 22-23 листопада 2019 року охоронник служби охорони ОСОБА_1 при несенні служби на 23 пікеті надав недостовірну інформацію по обліку машин, які ввозять відходи вуглезбагачення.

Зазначене спростовує твердження позивача про те, що в оскаржуваному наказі від 10.12.2019 р. № 30 не вказано за які саме порушення трудових обов`язків його було притягнуто до відповідальності.

Актом від 20.12.2019 р. засвідчено, що охоронник ОСОБА_1 з наказом № 30 від 10.12.2019 р. був ознайомлений, але копію даного наказу під підпис отримати відмовився.

Також, актом від 02.01.2020 р. засвідчено, що охоронник ОСОБА_1 вдруге відмовився отримати копію наказу № 30 від 10.12.2019 р. «Про порушення трудової дисципліни».

Вказане спростовує твердження позивача про порушення відповідачем ч. 4 ст.149 Кодексу законів про працю України у зв`язку з не ознайомленням позивача з наказом № 30 від 10.12.2019 р. «Про порушення трудової дисципліни» під розписку.

Отже, позивачем не доведено те, що ним не допущено порушення трудової дисципліни, які стали підставою для оголошення йому догани, а також не доведено порушення відповідачем порядку застосування дисциплінарного стягнення.

Відповідно до п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із змінами) роз`яснено, що за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Наказом № 4-к від 02.01.2020 р. охоронника ОСОБА_1 звільнено з 02.01.2020 р. за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором п. 3 ст. 40 КЗпП України. У зазначеному наказі вказано підстави звільнення: наказ № 30 від 10.12.2019 р. «Про порушення трудової дисципліни», доповідна від 24.12.2019 р., акт від 24.12.2019 р., акт від 02.01.2020 р.

Підставою для звільнення ОСОБА_1 стало повторне порушення, що допущене ним під час несення служби 24.12.2019 р. на 23 пікеті, щодо невірного відображення в журналі реєстрації місця призначення вантажу, який вивозився з території ПАТ «Львівська вугільна компанія», а саме: позивач в журналі ввозу і вивозу матеріалів зазначив автомобіль Вольво 12-68, накладна № 24/12, назва організації, куди відправлено «Вербена», однак згідно товарно-транспортної накладної № 24/12 від 24.12.2019 р. одержувачем вантажу є ПП «СТЛ Україна».

У матеріалах справи наявна копія накладної № 24/12 від 24.12.2019 р. (яка зазначена ОСОБА_1 у журналі). У такій накладній вказано автомобіль: VOLVO НОМЕР_1 , замовник: ПП «СТЛ Україна», вантажоодержувач: ПП «СТЛ Україна».

Отже, ОСОБА_1 в журналі ввозу і вивозу матеріалів невірно зазначено одержувача вантажу.

Твердження позивача про те, що при реєстрації в журналі автомобіля VOLVO НОМЕР_1 йому була надана інша накладна з іншим вантажоодержувачем не підтверджене жодним доказом.

Таким чином, ОСОБА_1 звільнений за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.

Позивачу належним чином доведено в чому саме полягає невиконання ним своїх обов`язків на робочому місці охоронника.

У даному випадку, суд не вбачає порушення відповідачем трудового законодавства при притягнені позивача до дисциплінарної відповідальності та при звільненні позивача, а позивачем не доведено належними доказами, що його звільнено без законної підстави.

Отже, в задоволенні позовних вимог про визнання і скасування наказів № 30 від 10.12.2019 р. «Про порушення трудової дисципліни» та № 4-к від 02.01.2020 р. «Про припинення трудового договору», а також про поновлення позивача на роботі слід відмовити.

Підстави виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу встановлені статтею 235 Кодексу законів про працю України.

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (ч. 1 ст. 235 КЗпП України).

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України).

У разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (ч. 5 ст. 235 КЗпП України).

У даному випадку відсутні підстави для поновлення позивача на роботі, відсутня вина відповідача в затримці видачі позивачу копії наказу про звільнення та трудової книжки, а отже відсутні підстави для виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2371 Кодексу законів про працю України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, обов`язок роботодавця по відшкодуванню моральної шкоди працівнику виникає лише за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки судом встановлено, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення є законним, вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 86 ГПК України).

Виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» про визнання незаконним та скасування наказу № 30 від 10.12.2019 р. про оголошення догани; визнання незаконним та скасування наказу № 4-к від 02.01.2020 р. про припинення трудового договору на підставі п. 3 ст. 40 КЗпПУ; поновлення на роботі охоронником служби охорони; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнення 10000,00 грн. моральної шкоди необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі суд вважає, що учасникам справи було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 3, 7, 11, 42, 46, 73, 74, 80, 86, 123, 129, 183, 194, 232, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» про визнання незаконним та скасування наказу № 30 від 10.12.2019 р. про оголошення догани; визнання незаконним та скасування наказу № 4-к від 02.01.2020 р. про припинення трудового договору на підставі п. 3 ст. 40 КЗпПУ; поновлення на роботі охоронником служби охорони; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнення 10000,00 грн. моральної шкоди відмовити повністю.

Повне рішення складено 21 вересня 2022 року.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Цікало А.І.