РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.09.2022Справа № 910/5121/22

Господарський суд міста Києва в складі головуючого судді Привалова А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників

справу № 910/5121/22

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська страхова група"

до 1) Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія";

2) Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія

"Оранта";

про стягнення 120244,02 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до 1) Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"; 2) Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення 120244,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування згідно Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-2301-20-00187 від 29.05.2020, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки цивільна відповідальність власників транспортних засобів, водії яких було визнано винними у скоєнні ДТП, застрахована відповідачами, позивач просить суд стягнути з відповідача-1 суму страхового відшкодування в розмірі 88406,50 грн та з відповідача-2 - 31837,52 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.06.2022 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов`язав відповідачів подати відзиви на позовну заяву з доданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України до Єдиного державного реєстру, зокрема, вносяться відомості про місцезнаходження юридичної особи.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру. Невід`ємною архівною складовою частиною Єдиного державного реєстру є Реєстр документів дозвільного характеру, Єдиний реєстр громадських формувань, Реєстр громадських об`єднань та Єдиний реєстр підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство.

Так, з метою повідомлення відповідачів про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 28.06.2022 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адреси місцезнаходження відповідачів, зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, 12.07.2022 відповідачі отримали ухвалу суду про відкриття провадження у справі.

22.07.2022 від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вважає правомірною суму нарахування по відношенню до ПАТ «НАСК «Оранта» в сумі 7931,02 грн та не погоджується з розміром витрат на правничу допомогу.

02.08.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-2.

Відповідач-1 у визначений законом строк не подав ні відзиву на позовну заяву, ні клопотання про продовження строку на його подання.

Приписами ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідач-1 у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, ані клопотання про продовження строку на його подання, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

29.05.2020 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - страховик, позивач) та ТОВ «Енергон Груп» (далі - страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-2301-20-00187, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом - легковим автомобілем "Toyota LC-150", державний номерний знак НОМЕР_1 .

За приписами статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути зокрема майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Як встановлено в ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

11.09.2020 об 11 год. 10 хв. в с. Великі Гаї по вул. Галицькій, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Renault Logan», державний номерний знак НОМЕР_2 , в порушення п.п.2.3б) ПДР України, не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не реагувала на її зміну, не переконалася в безпечності руху, внаслідок чого допустила зіткнення з транспортним засобом «Citroen Berlingo», державний номерний знак НОМЕР_3 , та зіткнулася з припаркованим транспортним засобом «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_4 .

Крім того, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Citroen Berlingo», державний номерний знак НОМЕР_3 , в порушення п.п. 2.3 б), 10.1 ПДР України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, не переконався в безпечності руху, під час повороту ліворуч, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом «Renault Logan», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Згідно з Рахунком № СКМ-К-ВА06048 від 15.09.2020, виставленим страхувальнику станцією технічного обслуговування ТОВ «Кристал Моторс», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_4 , в результаті його пошкодження при ДТП, склала 177 813,00 грн.

Позивач з урахуванням умов Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-2301-20-00187 від 29.05.2020, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_4 , внаслідок ДТП, визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 177 813,00 грн.

На підставі складених страхових актів № ДККА-73129 від 07.10.2020 та № ДККА-73129/1 від 11.12.2020 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», виконуючи свої зобов`язання за договором, сплатило суму страхового відшкодування в загальному розмірі 177 813,00 грн на рахунок ТОВ «Кристал Моторс», що підтверджується платіжними дорученнями № 24654 від 07.10.2020 на суму 114 137,96 грн та №30826 від 11.12.2020 на суму 63 675,04 грн, копії яких долучені до матеріалів справи.

Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу «Citroen Berlingo», державний номерний знак НОМЕР_3 , водій якого є винним у скоєнні ДТП, застрахована відповідачем-1 - ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія", позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача-1 суму страхового відшкодування в розмірі 88406,50 грн, що становить 50% від розміру заподіяної шкоди, на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/004617449.

Крім того, позивач звернувся до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (відповідач-2), яким була застрахована відповідальність водія, власника транспортного засобу «Renault Logan», державний номерний знак НОМЕР_2 , якого також визнано винним у скоєнні ДТП, про виплату частини страхового відшкодування в розмірі 31 837,52 грн, оскільки страхове відшкодування в розмірі 57068,98 грн було сплачено відповідачем-2 у добровільному порядку згідно з заявою позивача.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об`єкти страхування, види обов`язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

З урахуванням наведеного, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група", виплативши страхове відшкодування страхувальнику за договором майнового страхування, отримало від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки «Citroen Berlingo», державний номерний знак НОМЕР_3 , знаходився під керуванням ОСОБА_2 , а транспортний засіб - автомобіль марки «Renault Logan», державний номерний знак НОМЕР_2 - ОСОБА_1 . Вказаними транспортними засобами було спричинено ДТП, внаслідок якого механічних пошкоджень зазнав автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_4 , застрахований позивачем.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 встановлена у судовому порядку, що підтверджується постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.11.2020 у справі № 607/15753/20, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобілів «Renault Logan», державний номерний знак НОМЕР_2 та «Citroen Berlingo», державний номерний знак НОМЕР_3 , відшкодовується ними як володільцями транспортних засобів на момент скоєння ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність осіб внаслідок експлуатації автомобіля марки «Renault Logan», державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (далі - відповідач-2), згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/007015839.

При цьому, цивільно-правова відповідальність осіб внаслідок експлуатації автомобіля марки «Citroen Berlingo», державний номерний знак НОМЕР_3 , на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (далі - відповідач-1), згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/004617449.

За приписами п.п. 1.1, 1.4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 експлуатували автомобілі, якими було спричинено ДТП, на законних підставах, що встановлено вище, відтак, відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цих автомобілів, несуть відповідачі, як особи, що застрахували цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом з тим, виплата страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (порядок, умови, розмір, тощо) регулюється положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом.

Отже, відносини щодо виплати страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування (полісом) між страховиком (позивачем), який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування та у зв`язку з цим набув прав кредитора за договором обов`язкового страхування (відбулась заміна кредитора у зобов`язанні), та страховиком за договором обов`язкового страхування (відповідачем) так само регулюються положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом.

Заміна кредитора у зобов`язанні жодним чином не може впливати на зміст зобов`язання - права і обов`язки сторін, які виникають у правовідносинах з виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, в тому числі на порядок та умови здійснення страховиком цивільно-правової відповідальності страхового відшкодування.

При цьому, суд зазначає, що до нового кредитора перейшли права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав (відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України).

Крім того, абзацом першим п. 36.3. ст. 36 Закону визначено, у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Отже, позивач отримав право вимагати від відповідачів виплати страхового відшкодування за полісами на умовах, в порядку та у спосіб, що передбачені положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно ст. 12.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування", франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Як встановлено судом, умовами полісу №АО/004617449 розмір франшизи встановлено в сумі 500,00 грн, а умовами полісу №АО/007015839 - 0,00 грн.

Водночас, ліміт відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих вказаними полісами встановлений у розмірі 130 000,00 грн.

Таким чином, відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в межах, передбачених полісами, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідачів, як осіб, відповідальних за завдані збитки за вирахуванням франшизи, розмір яких підтверджуються в сумі 177 813,00 грн.

Водночас, враховуючи положення абз.1 п. 36.3. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та те, що шкоду застрахованому транспортному засобу було заподіяну діями двох осіб, відповідно сума збитків в розмірі 177 813,00 грн підлягає поділу на 2, що відповідно становить 88906,50 грн.

Як свідчать матеріали справи, сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача-1 становить 88406,50 грн за вирахуванням суми франшизи в розмірі 500,00 грн, а з відповідача-2 - 31 837,52 грн за вирахуванням часткової виплати страхового відшкодування на заяву позивача (88 906,50 - 57068,98).

При цьому, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача-2, наведені у відзиві на позовну заяву, оскільки такі заперечення суперечать положенням абз.1 п. 36.3. ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачі під час розгляду справи не надали суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у них обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідачів в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, позивач просить суд покласти на відповідачів витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Частиною 2 статті 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 статті 126 ГПК України унормовано, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано копію Договору про надання правової (правничої) допомоги №2-01/2022-ВР від 14.01.2022, укладеного між ПрАТ "СК "Українська страхова група" (далі - клієнт) та Адвокатським бюро "Гедз" (далі - адвокатське об`єднання), копію акта виконаних робіт до від 16.06.2021 до договору про надання правової (правничої) допомоги №2-01/2022-ВР від 14.01.2022, копію платіжного доручення № 4251 від 16.06.2022 на суму 15000, 00 грн, а також копію свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС №10423/10 від 20.12.2021 на ім`я Гедз Ю.В., яка і підписувала позовну заяву.

Згідно пункту 1.1 договору клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 5.1 договору сторони встановили, що за надання правової (правничої) допомоги адвокатським бюро, де клієнт виступає в якості позивача, клієнт перераховує на розрахунковий рахунок адвокатського бюро гонорар, розмір якого становить 5000 грн 00 коп за кожну справу. Клієнт перераховує гонорар адвокатському бюро не пізніше 3-х (трьох) робочих днів після надання адвокатським бюро акту виконаних робіт та рахунку до нього.

Для виконання послуг, передбачених пунктом 1.1 вищезазначеного договору уповноважено адвоката Гедз Ю.В.

Судом встановлено, що Гедз Юлія Володимирівна є адвокатом в розумінні Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС № 10423/10 від 21.12.2021.

22.02.2022 між клієнтом та адвокатським бюро підписано акт виконаних робіт до договору №2-01/2022-ВР від 14.01.2022, яким підтвердили приймання-передачу послуг на суму 15000, 00 грн, а саме: за проведення консультацій з клієнтом, за вчинення підготовчих дій, за підготовку та подання позовної заяви, в тому числі за подання позовної заяви по страховій справі - ДККА-73129, за договором страхування № 28-2301-20-00187, страхувальник ТОВ «Енергон Груп», відповідачі: ПрАТ «УТСК», ПАТ «НАСК «Оранта», ПІП винуватця ДТП - ОСОБА_1., ОСОБА_2., дата настання ДТП - 11.09.2020.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Встановивши обставини, викладені у ч. 5 ст. 129 та ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, а також приймаючи до уваги наслідки вирішення даної справи - повне задоволення позовних вимог та відсутність клопотання відповідача-1, поданого в порядку ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, а також недоведеність належними засобами доказування відповідачем-2 неспівмірності заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку про необхідність покладення на відповідачів витрат позивача на оплату послуг адвоката в заявленому розмірі 5000,00 грн, що є доведеним та співмірним до предмета спору.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 77; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, буд. 32-А; ) страхове відшкодування у сумі 88406 грн 50 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1240 грн 50 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, буд. 32-А; ) страхове відшкодування у сумі 31837 грн 52 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1240 грн 50 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано: 20.09.2022

Суддя А.І. Привалов