ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2022 р. Справа №926/5250/21

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача - Юзьків М.І.

від відповідача (скаржника) - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Чернівецької міської ради, вих.№01/02-18-3867 від 15 червня 2022 року

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 20 травня 2022 року (підписане 30.05.2022 року), суддя Тинок О.С.

у справі №926/5250/21

за позовом Чернівецької міської ради, м. Чернівці

до відповідача Фізичної особи-підприємця Вакарюк Майї Дмитрівни, м. Чернівці

про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 613 305,81 грн.

в с т а н о в и в :

21 грудня 2021 року Чернівецька міська рада звернулась до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Фізичної особи-підприємця Вакарюк Майї Дмитрівни про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 613 305,81 грн.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 20 травня 2022 року у справі №926/5250/21 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України). Поряд з тим, суд зазначив, що Чернівецькою міською радою не надано належних та беззаперечних доказів існування протягом заявленого у позові періоду з 15.03.2019 року по 26.08.2021 року земельної ділянки площею 0,4317 га, кадастровий номер :38:001:0022, як об`єкта цивільних прав у розумінні статті 79-1 ЗК України, оскільки державну реєстрацію права власності позивача у Державному реєстрі прав на дану земельну ділянку проведено лише 09.12.2021 року, номер запису про право - 45605686. Вказане підтверджується інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 17.02.2022 року. На думку суду першої інстанції зазначена обставина виключає можливість стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю, оскільки об`єктом оренди може бути тільки земельна ділянка як сформований у встановленому законодавством порядку об`єкт цивільних прав. Відтак, суд у рішенні зазначив, що реальну можливість передати земельну ділянку площею 0,4317 га, кадастровий номер :38:001:0022 в оренду відповідно до Закону України "Про оренду землі" Чернівецька міська рада отримала тільки 09.12.2021 року, оскільки саме з цього часу земельна ділянка стала об`єктом цивільних прав.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, позивач - Чернівецька міська рада звернулася до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 20 травня 2022 року у справі №926/5250/21 та прийняти нове рішення про задоволення позову. Зокрема, зазначає, що спірна земельна ділянка набула статусу об`єкта цивільних прав з дати державної реєстрації земельної ділянки 15 лютого 2007 року, відповідно до законодавства, яке діяло до набрання чинності ст.79-1 ЗК України, на яку посилається суд першої інстанції, що підтверджується відомостями з Державного земельного кадастру.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду не надходив. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 ГПК України).

Ухвалою суду від 09 серпня 2022 року апеляційне провадження у справі зупинялося до набрання законної сили постанови Верховного Суду у справі №922/2060/20.

Ухвалою суду від 29 серпня 2022 року апеляційне провадження поновлено.

Судове засідання з розгляду справи в апеляційному суді за клопотанням представника позивача та на підставі відповідної ухвали суду, проводилось в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи EasyCon.

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 20 травня 2022 року у справі №926/5250/21 та прийняти нове рішення про задоволення позову: стягнути з відповідача на користь позивача 613 305,81 грн.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Слід зазначити, що у зв`язку з відсутністю необхідного фінансування на поштові відправлення, ухвали суду надсилались на електронні адреси відповідача: та (остання повідомлена суду представником відповідача).

Оскільки явка представника відповідача в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено апеляційним судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26 серпня 2021 року №272004662 за відповідачем 15 березня 2019 року зареєстровано право власності на нерухоме майно в м. Чернівці по вул. Миколаївській, 36а, а саме: нежитлові будівлі загальною площею 455,70 кв.м., що складаються з цегляного адмін-виробничого приміщення, загальною площею 409,7 кв.м., зазначеного в плані літ. А, цегляного виробничого приміщення-гаражу, загальною площею 46,00 кв.м., зазначеного в плані літ. Б.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-021 від 16 грудня 2021 року, нерухоме майно в м. Чернівці по вул. Миколаївській, 36а, а саме: нежитлові будівлі загальною площею 455,70 кв.м., розміщене на земельній ділянці площею 0,4317 га, кадастровий номер :38:001:0022. Вид використання земельної ділянки - для обслуговування виробничих будівель. Цільове призначення - 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Категорія земель - землі житлової та громадської забудови. Дата державної реєстрації земельної ділянки - 15 лютого 2007 року.

За даними витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №765 від 22 червня 2021 року, наданому Відділом у м. Чернівцях Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки за адресою: м. Чернівці по вул. Миколаївській, 36а, кадастровий номер :38:001:0022 становить 8 635 597 грн.

Згідно з розрахунком безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю, які підлягають стягненню з власника об`єктів нерухомого майна на підставі статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України, за користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені за період з 15.03.2019 року по 26.08.2021 року, сума безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати за землю становить - 613 305,18 грн.

04 серпня 2021 року Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради направив відповідачу лист вих.№24/01-08/3-04/4/474 від 03.08.2021 року №Про оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку», в якому повідомив про необхідність оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку (шляхом звернення до центру надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради із заявою щодо надання земельної ділянки в оренду).

Однак, відповіді на вказаний лист Департамент не отримав.

Листом Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради вих.№24/01-08/3-04/4/716 від 27 серпня 2021 року відповідачу направлено розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю та повідомлено про необхідність сплати коштів протягом одного місяця з дня отримання листа.

Вказані вимоги відповідач не виконав, у зв`язку з чим, у грудні 2021 року Чернівецька міська рада звернулась до суду з цим позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Вакарюк Майї Дмитрівни 613 305,81 грн. - безпідставно збережених коштів за період з 15 березня 2019 року по 26 серпня 2021 року.

Як зазначалось вище, місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позову в повному обсязі, проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне:

Відповідно до ст.80 ЗК України суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Згідно з положеннями частин 1 статей 122, 123, 124 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Поряд з тим, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Статтею 206 ЗК України установлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Частиною 1 ст.93 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 ЗК України).

У силу приписів статті 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Судом встановлено, що з 15 березня 2019 року за відповідачем зареєстровано право власності на нерухоме майно - нежитлові будівлі загальною площею 455,70 кв.м, що знаходяться у м. Чернівці по вул. Миколаївській, 36а на земельній ділянці площею 0,4317 га, кадастровий номер :38:001:0022, разом з тим, докази оформлення відповідачем права користування вказаною земельною ділянкою у матеріалах справи відсутні та відповідачем суду не надані.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України (аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17).

Відтак, відповідач, як власник об`єкта нерухомого майна, у спірний період - з 15 березня 2019 року по 26 серпня 2021 року користувався земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, за відсутності оформленого згідно з вимогами чинного законодавства права користування земельною ділянкою, не сплачуючи коштів за користування нею, тому відповідач є фактичним користувачем спірної земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок позивача - власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, відтак, зобов`язаний повернути ці кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що Чернівецькою міською радою не надано належних та беззаперечних доказів існування протягом заявленого у позові періоду з 15.03.2019 року по 26.08.2021 року земельної ділянки у м. Чернівці по вул. Миколаївській, 36а площею 0,4317 га, кадастровий номер :38:001:0022, як об`єкта цивільних прав, у розумінні статті 79-1 ЗК України, оскільки державну реєстрацію права власності позивача в Державному реєстрі прав на дану земельну ділянку проведено лише 09.12.2021 року, номер запису про право - 45605686, що підтверджується інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 17.02.2022 року.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05 серпня 2022 року у справі №922/2060/20 (до вирішення якої апеляційний суд зупиняв провадження у справі) правом власності на спірну земельну ділянку, розташовану в межах відповідного населеного пункту, Міськрада наділена в силу закону, зокрема з уведенням 01.01.2002 у дію нового ЗК України. При цьому, за змістом пунктів 1, 3, 7, 9 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №5245-VІ державну реєстрацію речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності об`єктивно не можна було здійснити раніше, ніж із часу розмежування земель державної та комунальної власності, тобто до 01.01.2013. Подібну за змістом правову позицію Верховний Суд виклав у постанові від 12.05.2020 у справі №911/488/18. Водночас, відсутність державної реєстрації речового права на спірну земельну ділянку після 01.01.2013 не впливає на обставини виникнення та наявність права комунальної власності на відповідну земельну ділянку. Наведене повністю спростовує твердження скаржника про те, що право комунальної власності на конкретну земельну ділянку в межах населеного пункту виникає з моменту державної реєстрації цього речового права.

Державна реєстрація є не підставою набуття права власності, а лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, і ототожнювати факт набуття права власності із фактом його державної реєстрації не можна. Досліджуючи обставини наявності в особи права власності, насамперед необхідно з`ясувати підстави, з яких особа набула такого права, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, що зумовлює визнання права власності, а не підставою набуття цього права. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №917/553/17).

У разі виникнення спору щодо приналежності земельної ділянки в межах населеного пункту до комунальної власності або відповідних доводів особи, яка заперечує це, судам слід виходити з того, що за умов правового регулювання статті 83 ЗК України право власності територіальної громади (комунальної власності) на земельні ділянки в межах населених пунктів є спростовною презумпцією. Обов`язок щодо спростування цієї презумпції належними, допустимими та достовірними доказами покладається саме на ту особу, яка її заперечує, а оцінка таких доказів здійснюється судами з урахуванням вимог статті 86 ГПК України. При цьому для особи, яка заперечує цю обставину, не достатньо лише послатися на те, що спірна земельна ділянка не є комунальною власністю, переклавши тягар доведення на орган місцевого самоврядування, а необхідно саме спростувати зазначену презумпцію.

Враховуючи наведене, помилковим є висновок суду першої інстанції, що земельна ділянка набуває статусу об`єкта, щодо якого можуть виникнути будь-які цивільні права лише після державної реєстрації права власності на таку ділянку.

Поряд з тим, згідно з ч.1 ст.79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ч.ч.1- 4, 9 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6, 7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі №922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі №922/3463/19).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-021 від 16 грудня 2021 року, земельна ділянка площею 0,4317 га, кадастровий номер :38:001:0022 знаходиться у м. Чернівці по вул. Миколаївській, 36а; вид використання земельної ділянки - для обслуговування виробничих будівель; цільове призначення - 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; категорія земель - землі житлової та громадської забудови; дата державної реєстрації земельної ділянки - 15 лютого 2007 року.

Крім того, в матеріалах справи міститься копія рішення Господарського суду Чернівецької області від 01 липня 2008 року у справі №1/26, предметом позову в якій було укладення договору оренди земельної ділянки площею 0,4317, кадастровий номер :38:001:0022, що знаходиться по вул. Миколаївській, 36а у м. Чернівці, з орендарем - МПП «Яніс».

З наведеного вбачається, що спірна земельна ділянка існувала як об`єкт цивільних прав і до моменту реєстрації права власності на неї за Чернівецькою міською радою (09 грудня 2021 року), тобто у спірний період, за який позивач просить стягнути безпідставно збережені відповідачем кошти - з 15 березня 2019 року по 26 серпня 2021 року. Зважаючи на викладене, спір у цій справі стосується сформованої земельної ділянки.

Матеріалами справи підтверджується користування відповідачем у спірний період земельною ділянкою у м. Чернівці по вул. Миколаївській, 36а площею 0,4317 га, кадастровий номер :38:001:0022, на якій розміщені нежитлові будівлі загальною площею 455,70 кв.м., що складаються з цегляного адмін-виробничого приміщення, загальною площею 409,7 кв.м., зазначеного в плані літ. А, цегляного виробничого приміщення-гаражу, загальною площею 46,00 кв.м., зазначеного в плані літ. Б., що належать на праві власності відповідачу, без оформлення права користування вказаною земельною ділянкою, у зв`язку з чим, відповідач зобов`язаний відшкодувати Чернівецькій міській раді безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати.

Слід зазначити, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували вчинення відповідачем протягом спірного періоду будь-яких дій, спрямованих на оформлення права користування спірною земельною ділянкою.

Разом з тим, як вбачається з розрахунку безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю, які підлягають стягненню з власника об`єктів нерухомого майна на підставі статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України, за користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені за період з 15.03.2019 року по 26.08.2021 року, сума безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати за землю становить 613 305,18 грн.

Перевіривши вказаний розрахунок, колегія суддів визнає такий належним доказом розрахунку суми безпідставно збережених коштів.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Статтею 277 ГПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення місцевого господарського суду та прийняття нового рішення про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів в сумі 613 305,81 грн.

Відповідно до ч.14 ст.129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи положення ст.129 ГПК України, з відповідача на користь позивача (скаржника) слід стягнути 22 998,98 грн. - у відшкодування витрат по сплаті судового збору (з яких: 9 199,59 грн. - за подання позову та 13 799,39 грн. - за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст.129, 236, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Чернівецької міської ради задоволити.

Рішення Господарського суду Чернівецької області від 20 травня 2022 року у справі №926/5250/21 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Вакарюк Майї Дмитрівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) на користь Чернівецької міської ради (58002, м. Чернівці, Центральна площа, 1; ідентифікаційний код - 36068147) 613 305,81 грн. - безпідставно збережених коштів та 22 998,98 грн. - у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Матеріали справи №926/5250/21 повернути до Господарського суду Чернівецької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 14 вересня 2022 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.