РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.09.2022Справа № 910/11019/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" узвіз Кодацький 2, м. Дніпро, 49100

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" вул.Казимира Малевича, 31, м. Київ, 03150

про стягнення 23 823,12 грн.

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про стягнення 23 823,12 грн. страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на той факт, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну страхувальника позивача завдано матеріальної шкоди, яка відшкодована позивачем в якості страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту № АРКІ30819 від 19.08.2018 в зв`язку чим на підставі статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу Mercedes-Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з вини якого трапилось ДТП, на дату ДТП була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "ВУСО", з урахуванням здійсненої яким часткової оплати в сумі 73 926,88 грн., позивач просить стягнути страхове відшкодування в сумі 23 823,12 грн. в порядку суброгації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/11019/21 та приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, за відсутності клопотань будь - якої із сторін про інше та підстав для розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін з ініціативи суду, господарським судом на підставі частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України вирішено розгляд справи № 910/11019/21 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Окрім того, вказаною ухвалою суду витребувано у Моторного (транспортного) страхового бюро України (02002, м. Київ-2, а/с 272) інформацію щодо Полісу № ЕР 109871735.

Так, 09.08.2021 через відділ діловодства суду на виконання вимог ухвали суду від 26.07.2021 від Моторного (транспортного) страхового бюро надійшла інформація № 9-02/27847 від 03.08.2021 щодо Полісу № ЕР 109871735, яка судом долучена до матеріалів справи.

Також 11.08.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив б/н від 09.08.2021 на позовну заяву, в якому останній заперечує проти заявлених позовних вимог посилаючись на те, що відповідно до наданого позивачем звіту № 1931576/05/20 про оцінку колісного транспортного засобу (КТЗ) визначено, що вартість відновлювального ремонту з урахування зносу (коефіцієнт 0,7) становить 73 926,88 грн., а отже ПАТ «СК «ВУСО» здійснено виплату страхового відшкодування у вказаній сумі належним чином та у повному обсязі.

Окрім цього 12.08.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли доповнення б/н від 10.08.2021 до відзиву на позовну заяву, відповідно до яких відповідач зазначає, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок пошкоджень автомобіля внаслідок ДТП, оскільки відповідно до акту прийому-передачі № 3865/02/20 ремонт автомобіля було здійснено із врахуванням дефектів, які були спричинені до настання ДТП, а також додатково зазначає про необхідність врахування коефіцієнту фізичного зносу при визначенні витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом.

Відзив та доповнення з доказами направлення на адресу позивача долучено до матеріалів справи.

В свою чергу 17.08.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь № 16-08/02-01 (1931576) від 16.08.2021 на відзив, в якій позивач перечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, посилаючись на приписи статті 30.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно якої пошкоджений при ДТП автомобіль вважається фізично знищеним, у зв`язку з чим підлягає відшкодуванню різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, яка відповідно до звіту № 1931576/05/20 складає 111 549,29 грн.

Також 30.08.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення б/н від 27.08.2021, відповідно до яких відповідач вказує на неправильно здійснений позивачем розрахунок вартості транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди та просить суд відмовити в задоволенні позову.

Інших доказів на підтвердження вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, від сторін на час розгляду справи не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно визначення статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 19 серпня 2018 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" (страховик за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" (страхувальник за договором) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № АРКІ 30819 (далі - Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом та прикріпленим до нього зовні та всередині додатковим обладнанням.

Застрахованим транспортним засобом є Renault Scenic, № кузова (шасі) НОМЕР_2 , рік випуску 2004 (пункт 5 Договору страхування).

Відповідно до пункту 6.1 Договору страхування страхова сума (по відношенню до ТЗ тп ДО) становить 151 000,00 грн.

Строк дії Договору страхування згідно з пунктом 12 останнього - з 20.08.2018 по 19.08.2019.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".

Як передбачено статтею 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в статті 354 Господарського кодексу України та статті 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статті 981 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

За визначенням статті 8 Закону України "Про страхування" страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За пунктом 2.2 умов до договору страхування страховим випадком є подія, передбачена договором, що відбулася, і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування згідно з договором.

Як встановлено судом за матеріалами справи, зокрема, Довідки УПП в місті Києві № 562723 про ДТП від 29.04.2020 (вих.. № 21584/41/115-2020 від 22.06.2020) та постанови Печерського районного суду міста Києва від 21.05.2020 у справі № 757/18727/20-п, 29.04.2020 року о 11 год. 25 хв. гр. ОСОБА_1 в місті Києві на бульварі Дружби Народів, керуючи автомобілем Mercedes-Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , всупереч вимогам пункту 13.1 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, здійснив зіткнення з автомобілем Renault Scenic, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , який здійснив зіткнення з автомобілем SEAT Ibiza, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_3 , який здійснив зіткнення з автомобілем ЗАЗ-Daewoo Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_4 , який здійснив зіткнення з автомобілем Chevrolet Lacetti, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , під керуванням ОСОБА_5 , який здійснив зіткнення з автомобілем Skoda Octavia, державний реєстраційний номер НОМЕР_7 , під керуванням ОСОБА_6 , який здійснив зіткнення з автомобілем Lexus RX 300, державний реєстраційний номер НОМЕР_8 , під керуванням ОСОБА_7 , що призвело до механічних пошкоджень всіх транспортних засобів.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке частиною 16 статті 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні приписи містяться в частинах 1, 2 статті 990 Цивільного кодексу України, згідно яких страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката); страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

За умовами пункту 15.1.5 договору страхування уразі настання події, що має ознаки страхового випадку, передбаченого умовами договору, страхувальник (чи інша особа в користуванні якої знаходиться застрахований транспортний засіб) або вигодонабувач зобов`язаний протягом 48 годин (виключити вихідні та святкові дні) з моменту коли йому стало відомо про настання такої події, сповістити про це страховика або його представника в письмовій формі.

Представник страхувальника 30.04.2020 звернувся до страховика - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, копія якої наявна в матеріалах справи.

Згідно з пунктом 15.5 Договору страхування розмір збитків визначається після огляду транспортного засобу та на підставі експертної оцінки розміру збитку (кошторису вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу) з урахуванням документів, наданих страхувальником (вигодонабувачем), а також документів і відомостей зібраних страховиком, самостійно, а саме: переліком знищених, пошкоджених або таких, що зникли вузлів, агрегатів, деталей, приладдя та оздоблення транспортного засобу або самого транспортного засобу; агрегатів, деталей, приладдя та оздоблення транспортного засобу або самого транспортного засобу.

Як встановлено судом за матеріалами справи, згідно з рахунком на оплату № ОЛ 0003865/05/20 від 15.05.2020, складеним Фізичною особою - підприємцем Полтавцем Олександром Григоровичем, та актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 3865/05/20 від 15.05.2020, підписаним СТО та страхувальником, копії яких наявні в матеріалах справи, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Renault Scenic, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , (VIN код НОМЕР_2 ) визначена у розмірі 97 750,00 грн.

Додатково, з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки Renault Scenic, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , (VIN код НОМЕР_2 ), у результаті його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді, Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" було замовлено експертне автотоварознавче дослідження зазначеного колісного транспортного засобу станом на 29.04.2020, проведення якого доручено суб`єкту оціночної діяльності Фізичній особі-підприємцю Чистякову Сергію Михайловичу (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ № 96 від 03.10.2015, свідоцтво про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів № 255 від 07.12.2015).

За результатами експертного автотоварознавчого дослідження вказаним оцінювачем складено Звіт про оцінку колісного транспортного засобу (КТЗ) від 13.05.2020 № 1931576/05/20, відповідно до якого вартість об`єкту оцінки станом на дату пошкодження та вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки Renault Scenic, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , в результаті його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді, визначено у розмірі 147 023 грн 49 коп., вартість відновлювального ремонту КТЗ складає 169 111,23 грн.

Відповідно до пункту 15.17 Договору страховик при одержанні від страхувальника заяви про виплату страхового відшкодування та усіх документів передбачених у пункту 15.2 цього договору, довідки ДАІ про учасників ДТП і одержання акта авто товарознавчої експертизи повинен прийняти рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, яке оформляється страховим актом протягом 30 робочих днів.

У зв`язку зі зверненням страхувальника до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування від 30.04.2020, копія якої наявна в матеріалах справи, останнім згідно умов Договору страхування було визнано вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, про що складено відповідний страховий акт № 54-13715307 від 20.05.2020, копія якого наявна в матеріалах справи.

За змістом вказаного страхового акту вартість матеріального збитку, завданого застрахованому позивачем транспортному засобу Renault Scenic, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , складає 169 111,23 грн., що перевищує 80% страхової суми та відповідно до п. 15.14 Договору страхування, згідно якого у разі, якщо вартість відновлювального ремонту перевищує 80% страхової суми, страховик виплачує страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 70% дійсної вартості транспортного засобу на момент ДТП, з урахуванням попередніх виплат за Договором та безумовної франшизи, транспортний засіб вважається конструктивно знищеним.

Проте, Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" відповідно до наданого Фізичною особою - підприємцем Полтавцем О.Г. рахунку № ОЛ 0003865/05/20 від 15.05.2020 та акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 3865/05/20 від 15.05.2020 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки Renault Scenic, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , в результаті його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді, визначено у розмірі 97 750,00 грн.

В подальшому позивачем у відповідності до вказаного страхового акту сума страхового відшкодування в розмірі 97 750,00 грн. була виплачена безпосередньо на рахунок Фізичної особи - підприємця Полтавця О.Г. як СТО, яким проводився відновлювальний ремонт застрахованого позивачем транспортного засобу, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 26.05.2020 № 399 на вказану суму.

Заперечень щодо факту та розміру фактично здійсненої позивачем виплати страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту № АРКІ30819 від 19.08.2018, а також перебування отриманих автомобілем марки Renault Scenic, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , пошкоджень у причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 29.04.2020, відповідачем суду не надано. Зокрема, заперечення відповідача ґрунтуються виключно на необхідності застосування при визначенні розміру страхового відшкодування коефіцієнту фізичного зносу.

За таких обставин суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" умов Договору страхування, а саме виплати страхового відшкодування в розмірі 97 750,00 грн., у зв`язку із настанням страхового випадку страхувальнику шляхом перерахування вартості запчастин та відновлювального ремонту транспортного засобу марки Renault Scenic, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , на рахунок СТО.

Суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003, відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника (-ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу, відповідно до пункту 2.3. Методики, це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17, від 20.03.2018 у справі № 911/482/17, від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Отже, наявність рахунку № ОЛ 0003865/05/20 від 15.05.2020 та акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 3865/05/20 від 15.05.2020, складених Фізичною особою підприємцем Полтавцем Олександром Григоровичем, та платіжного доручення від 26.05.2020 № 399 є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Як зазначалось судом вище, дорожньо-транспортна пригода, яка відбулась 29.04.2020 за участю застрахованого позивачем транспортного засобу марки Renault Scenic, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування, та майнова шкода, завдана страхувальникові позивача, була відшкодована позивачем відповідно до умов договору страхування, при цьому постановою Печерського районного суду міста Києва (суддя Константінова К.Е..) від 21.05.2020 (справа № 757/18727/20-п) винним у вказаному ДТП, зокрема, у порушенні пункту 13.1 Правил дорожнього руху та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, визнано гр. ОСОБА_1 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340,00 грн.

За змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 Цивільного кодексу України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17, в такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору страхування, позивач в силу приписів статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" набув права вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

У відповідності до статті 5 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов`язковим. Одним із видів обов`язкового страхування, згідно пункту 9 частини 1 статті 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 6 вищевказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Судом за матеріалами справи встановлено, що станом на дату вчинення ДТП 29.04.2020 цивільно-правова відповідальність осіб за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, що користуються транспортним засобом марки Mercedes-Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій якого вчинив дорожньо-транспортну пригоду, була застрахована в Приватну акціонерну товаристві "Страхова компанія "ВУСО" відповідно до договору (полісу) ЕР № 109871735 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Поліс), з наступними умовами: франшиза - 0 грн.; страхова сума за шкоду майну - 130 000,00 грн., Поліс станом на момент скоєння ДТП 29.04.2020 був чинний.

З огляду на вищевикладене, до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування, в межах виплаченої суми перейшло право вимоги до відповідача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах передбаченої полісом страхової суми за шкоду майну.

В свою чергу правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої особи страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина 1 статті 1187 Цивільного кодексу України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Наразі, вина особи, яка керувала під час скоєння ДТП, транспортним засобом марки Mercedes-Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , встановлена у судовому порядку.

Отже, враховуючи норми статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування", якими регулюються правовідносини між сторонами у справі позивач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах", виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором страхування, отримав від останнього права кредитора до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО", яке застрахувало цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу Mercedes-Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок експлуатації цього транспортного засобу, та, відповідно, в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту, встановленого Полісом.

При цьому з урахуванням наявності полісу ЕР № 109871735 відповідача, договірних зобов`язань між власником транспортного засобу, який є винним у скоєнні ДТП, та страховою компанією відповідача, відповідальною особою є саме Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" до якого правомірно заявлено позов.

Суд зазначає, що правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини 36.6. статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Згідно до статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

В силу статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до Договору страхування та Полісу франшиза становить 0,00 грн. та 0,00 грн. відповідно.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

При цьому страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Суд зазначає, що згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Зокрема, позивачем реалізовано своє право кредитора шляхом звернення до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" із претензією (заявою) про виплату страхового відшкодування (відповідно до вимог статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") вих. № 12-04/02-01 від 12.04.2021 про страхове відшкодування в розмірі 97 750,00 грн.

У відповідь на претензію (заяву) позивача, відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 73 926,88 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 1495 від 30.04.2021.

Оскільки, на думку позивача, в порушення пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідач в повному обсязі відшкодування не здійснив, залишивши вимогу позивача частково не виконаною, останній звернувся до суду з позовом про стягнення решти суми страхового відшкодування у розмірі 23 823,12 грн. в порядку суброгації.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства, зокрема, є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договором добровільного страхування наземного транспорту № АРКІ30819 від 19.08.2018 та Полісу ЕР № 109871735 та/або їх окремих положень суду не надано.

В свою чергу як встановлено судом за матеріалами справи, відповідно до складеного позивачем страхового акта № 54-13715307 від 20.05.2020 транспортний засіб Renault Scenic, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , з урахуванням п. 30.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визнаний конструктивно знищеним, а отже розмір страхового відшкодування позивачем визначено згідно п. 15.14 Договору страхування.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якою передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Проте, як вбачається з наданого позивачем Звіту про оцінку колісного транспортного засобу (КТЗ) від 13.05.2020 № 1931576/05/20, ринкова вартість автомобіля Renault Scenic, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , на дату пошкодження 29.04.2020 складає 147 023,49 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Renault Scenic, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , складає 73 926,88 грн., отже, саме з урахуванням змісту вказаного звіту відповідачем було визначено та виплачено розмір страхового відшкодування в сумі 73 926,88 грн.

Крім того, в матеріалах справи наявні докази фактичного проведення відновлювального ремонту автомобіля Renault Scenic, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , СТО - ФОП Полтавець О.Г., а саме акт № 3865/05/20 прийому - передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 15.05.2020, згідно якого замовником прийнято роботи за відсутності зауважень та заперечень.

Таким чином, з урахуванням сукупності вказаних обставин норми щодо відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, у даному випадку застосуванню не підлягають.

Суд зазначає, що спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Так, відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Розрахунок коефіцієнту зносу деталей транспортного засобу здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395) (далі - Методика).

Згідно пункту 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно з пунктом 1.6 Методики фізичний знос КТЗ (його складників) - утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників).

При цьому відповідно до розділу VIII Методики щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Водночас, відповідно до пункту 7.38, 7.39 Методики значення коефіцієнту фізичного зносу (ЕЗ) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує визначених пунктом 7.38 Методики строків (5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки).

Винятком стосовно використання зазначених вимог є, зокрема, якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

При цьому згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №910/3867/16, від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16, від 12.03.2018 у справі №910/5001/17, у разі, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи Звіту про оцінку колісного транспортного засобу (КТЗ) від 13.05.2020 № 1931576/05/20, складеного суб`єктом оціночної діяльності Фізичною особою-підприємцем Чистяковим С.М., вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу Renault Scenic, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , визначена у розмірі 73 926,88 грн. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в розмірі 0,7, позаяк, враховуючи термін експлуатації автомобіля Renault Scenic, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , який перевищує 12 років, та керуючись пунктами 4, 7.37, 7.38 Методики, коефіцієнт фізичного зносу не розраховувався оцінювачем та прийнято таким, що дорівнює 0,7.

Отже, виходячи з фактичних обставин справи та наданих доказів, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування у даному випадку коефіцієнту фізичного зносу у вказаному розмірі 0,7 з огляду на наявність доказів передбачених пунктом 7.38 Методики винятків щодо застосування коефіцієнту зносу до складників автомобіля, пошкоджених вищевказаною ДТП та, відповідно, обґрунтованість заперечень відповідача проти позовних вимог в цій частині.

З урахуванням вищевикладеного обсяг відповідальності відповідача як страховика винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди особи виник за Полісом та є обмеженим лімітом відповідальності останнього, з урахуванням розміру франшизи, зазначеної в Полісі, та зносу деталей, замінених у процесі відновлення транспортного засобу, у зв`язку з чим під час визначення розміру матеріального збитку відповідачем правильно враховано фізичний знос транспортного засобу, пошкодженого його страхувальником під час ДТП.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт виконання відповідачем в добровільному порядку своїх зобов`язань щодо сплати позивачу вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Renault Scenic, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , у розмірі 73 926,88 грн., суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 23 823,12 грн. страхового відшкодування є не обґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника.

Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Поряд із цим суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищенаведене, оскільки позивач не довів в розумінні статті 74 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову повністю з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 12 вересня 2022.

Суддя А.М.Селівон