ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
ДОДАТКОВЕ СУДОВЕ РІШЕННЯ
15.09.2022р. Справа № 905/248/22
Господарський суд Донецької області у складі судді Зельман Ю.С., розглянувши заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у справі за
до відповідача: Суб`єкта підприємницької діяльності Скочий Олександра Володимировича (місцезнаходження: АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1 )
предмет позову: про стягнення 169507,65 грн.
без виклику представників сторін
Рішенням Господарського суду Донецької області від 30.08.2022 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" до Суб`єкта підприємницької діяльності Скочий Олександра Володимировича про стягнення 169507,65грн. задоволено повністю.

Стягнуто з Суб`єкта підприємницької діяльності Скочий Олександра Володимировича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» 21 679грн 3% річних, 147, 65 грн інфляційних втрат, судовий збір у розмірі 2543,00 грн.

05.09.2022 на адресу суду надійшла заява ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» в якій останній просить стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 24 945,84грн.

У статті 244 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд ухвалює додаткове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.

Позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс до Суб`єкта підприємницької діяльності Скочий Олександр Володимирович про стягнення 169507,65 грн, розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим заява про стягнення судових витрат на правничу допомогу підлягає розгляду у тому ж порядку.

Ухвалою суду від 02.09.2022 заяву призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

З огляду на те, що відповідач знаходиться на території, на яку не здійснюється пересилання поштової кореспонденції, на офіційному веб-порталі Судова влада України (dn.arbitr.gov.ua) було розміщено оголошення про призначення заяви до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Суд також враховує, що ухвала суду від 02.09.2022 розміщена в ЄДРСР, який є відкритим для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України, а тому сторони мали можливість ознайомитися з нею у вказаному реєстрі.

Отже, судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд заяви за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до статті 131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами пункту 3 частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

При зверненні з позовною заявою до суду позивач зазначав, що у майбутньому на підставі договору про надання адвокатських послуг змушений буде понести витрати по`вязані із розглядом відповідної позовної заяви.

Отже враховуючи, що рішення ухвалено 30.08.2022, а заява про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу направлена до суду 31.08.2022 суд приходить до висновку, що останнім не пропущено строк для подання доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу.

За приписами ч.1,2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 цього Кодексу).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як вбачається з матеріалів справи адвокат Грищенко О.М. має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3888 від 29.10.2009р.

14.01.2022 між ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» (замовник) та адвокатом Грищенко О.М. (виконавець) укладено договір №14-01-2022/4 про надання адвокатських послуг (правової допомоги). Згідно умов договору (п.1.1) виконавець зобов`язується надати замовнику правову допомогу щодо аналізу правовідносин між замовником та СПД Скочій О.В., які виникли у зв`язку із несвоєчасним та неналежним виконанням грошового зобов`язання на підставі та відповідно до Рішення Господарського суду Донецької області по справі №38/122 від 13.07.2009р, котре набрало законної сили, надання консультацій з приводу можливого та законодавчо доцільного стягнення із боржника обрахованого відповідно до норм чинного законодавства України донарахованого розміру 3%річних та інфляційних втрат, у зв`язку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником перед замовником зобов`язання на підставі та відповідно до Рішення Господарського суду Донецької області по справі №38/122 від 13.07.2009р, котре набрало законної сили, консультації з питань практичного застосування норм цивільного, господарського та господарсько-процесуального законодавства із врахуванням останніх змін та доповнень, що стосуються зазначених правовідносин та підстав їх виникнення, підготовки та написання від імені замовника до господарського суду відповідної позовної заяви, представництві інтересів замовника у суді під час розгляду судової справи за поданим позовом, здійснення інших процесуальних заходів, направлених на виконання умов та обов`язків виконавця за даним договором.

Відповідно до п.1.2. Договору правова допомога за цим договором вважаються наданою та виконаною з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту здачі-приймання виконаних робіт щодо надання правової допомоги.

Сторони погодили, що вартість виконання передбачених цим договором комплексу правових послуг та робіт визначається в актах здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) щодо надання адвокатських послуг, виходячи із того, що вартість однієї години роботи виконавця складає 900,00 грн. (включаючи всі витрати (поштові, комісійні, банківські, транспортні, тощо) по підготовці матеріалів у відповідності до пункту 1.1. договору). При цьому сторонами враховано як середній розмір вартості аналогічного роду здійснення комплексу правових послуг та робіт в регіонах України, так і рекомендовані ставки аналогічного роду здійснення комплексу правових послуг та робіт, котрі пропонуються Радами Адвокатів відповідного регіону та/або Радами Адвокатів регіону найближчого до місця надання послуг (виконання робіт) (п. 3.1).

Замовник повинен сплатити: 100% від вартості наданих послуг та/або виконаних робіт відповідно до акту здачі-прийняття виконаних робіт та наданих послуг протягом 30-ти календарних днів з дня проголошення рішення суду першої інстанції за результатами завершення розгляду судом позовних вимог замовника до СПД Скочий О.В. (п.3.2. Договору).

Умовами п.3.8. Договору сторони Сторони погодили та визначили, що розмір гонорару виконавця у випадку прийняття позитивного рішення на користь замовника (задоволення повністю та/або частково вимог замовника у відповідності до пункту 1.1., 2.1. договору) визначається на рівні, що не перевищуватиме 12% від розміру грошових коштів, котрі підлягають до примусового стягнення згідно відповідного рішення суду за позовом замовника.

14.01.2022 сторони підписали акт прийому-передачі документів.

31. 08.2022 сторонами було складено акт здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) за період із 14 січня 2022 до 30 серпня 2022. Відповідно до зазначеного акту виконавець передав, а замовник прийняв такі виконані роботи та надані послуги:

1. Зустріч із замовником з метою з`ясування обставин справи, які виникли у зв`язку із несвоєчасним та неналежним виконанням СПД Скочий О.В грошового зобов`язання на підставі та відповідно до Рішення Господарського суду Донецької області по справі №38/122 від 13.07.2009р, котре набрало законної сили (1 год).

2. Організація, процесуально-правовий супровід, належне процесуальне проведення робіт/послуг щодо розроблення, підготовки тексту скарги та наповнення її правовим змістом, належним обґрунтуванням правомірності доводів/посилань позовної заяви вих№22-1/01 від 22.01.2022 ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» до СПД Скочий О.В. про стягнення донарахованого розміру 3%річних та інфляційних втрат, у зв`язку з неналежним та несвоєчасним здійсненням виконанням грошового зобов`язання на підставі та відповідно до Рішення Господарського суду Донецької області по справі №38/122 від 13.07.2009р, котре набрало законної сили. Підготовка щодо подання до Господарського суду Донецької області позовної заяви вих№22-1/01 від 22.01.2022 ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» до СПД Скочий О.В. про стягнення донарахованого розміру 3%річних та інфляційних втрат, у зв`язку з неналежним та несвоєчасним здійсненням виконанням грошового зобов`язання на підставі та відповідно до Рішення Господарського суду Донецької області по справі №38/122 від 13.07.2009р, котре набрало законної сили (6 годин), із врахуванням наступного:

- надання консультації із питань практичного застосування норм цивільного, господарського та господарсько-процесуального законодавства із врахуванням останніх змін та доповнень щодо аналізу правовідносин між замовником та СПД Скочий О.В; здійснення аналізу та дослідження переданих матеріалів (документів), що стосуються даного майнового спору, надання усних та письмових консультацій, правових висновків, довідок із правових питань, що виникають у діяльності замовника, пов`язаної із порушенням СПД Скочий О.В.;

- здійснення пошуку, ознайомлення, аналізу та дослідження можливої зміни та/або залишенням без змін судової практики (правової позиції) різними судовими інстанціями, що стосуються позовних вимог ТОВ Компанія НІКО-ТАЙС до СПД Скочий О.В;

- організація, процесуально-правовий супровід, належне процесуальне проведення робіт/послуг щодо розроблення, здійснення нарахування 3%річних та інфляційних втрат, у зв`язку з неналежним та несвоєчасним здійсненням виконанням грошового зобов`язання на підставі та відповідно до Рішення Господарського суду Донецької області по справі №38/122 від 13.07.2009р, котре набрало законної сили, а також визначення реквізитів для сплати перерахування судового збору;

- організація, процесуально-правовий супровід, належне процесуальне проведення робіт/послуг щодо розроблення, підготовки тексту позову та наповнення його правовим змістом, належним обґрунтуванням правомірності доводів/посилань позовної заяви вих. №22-1/01 від 22.01. 2022 року, в тому числі й формування додатків до позовної заяви.

Додаткова оплата (гонорар успіху) адвоката на підставі пункту 3.8. договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) у зв`язку із прийняттям позитивного для замовника судового рішення у справі №905/248/22 за позовною заявою вих. №22-1/01 від 22.01. 2022 року ТОВ Компанія НІКО-ТАЙС до СПД Скочий про стягнення донарахованого розміру 3%річних та інфляційних втрат, у зв`язку з неналежним та несвоєчасним здійсненням виконанням грошового зобов`язання на підставі та відповідно до Рішення Господарського суду Донецької області по справі №38/122 від 13.07.2009р, котре набрало законної сили - 18645,84 грн (=169 507,65 грн стягнуті кошти згідно рішення 11%).

Загальна вартість вказаних послуг склала 24 945,84 грн. Сторони погодили, що вартість однієї години правової допомоги/роботи складає 900 грн. 00 коп., кількість годин - 7, гонорар успіху становить 18 645,84грн.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

За умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено (постанова об`єднаної палати КГС ВС від 22.01.2021 №925/1137/19).

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст.126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору визначеному нормами ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (постанова об`єднаної палати КГС ВС від 20.11.2020 у справі №910/13071/19).

Згідно висновків, викладених Верховним Судом у п. 4.16. постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони та суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо.

Проаналізувавши наведений у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу детальний опис наданих позивачу послуг та подані документи, врахувавши, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути не лише доведений, а документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат, суд вважає за можливе не присуджувати на користь позивача заявлену суму витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року в справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) Європейський суд з прав людини вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". Європейський суд з прав людини указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

Що стосується стягнення "гонорару успіху" суд, врахувавши правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, та встановивши, що такі витрати не мають характеру необхідних, не співрозмірні з виконаною адвокатом роботою в суді першої інстанції, не містить обґрунтування обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату, а їх відшкодування матиме надмірний характер.

Як встановлено матеріалами справи, у вартість витрат на професійну правничу допомогу позивачем включено винагороду на суму 18 645,84грн., яка визначається як 11% від фактично задоволених майнових вимог. Таким чином, ці витрати не обумовлені виконанням адвокатом будь-яких конкретних послуг, тобто є гонораром, який був визначений лише на власний розсуд сторонами договору про надання правової допомоги, а тому не може бути визнаний судом як об`єктивно необхідні витрати позивача на правничу допомогу у зв`язку із розглядом цієї справи. Виходячи із таких міркувань, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування позивачеві цих витрат.

З урахуванням наведеного, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

Суд зазначає, що справа сторін не є складною, оскільки стосується стягнення 3% річних та інфляційних втрат, що нараховані на суму боргу, яка підтверджена рішенням Господарського суду Донецької області по справі №38/122 від 13 липня 2009 року, позивачем адвокату було надано весь необхідний перелік документів для складання позовної заяви, кількість документів не є великою, а відтак, вивчення матеріалів справи, складання позовної заяви, здійснення розрахунку не потребувало витрачення для вказаних дій більш, ніж 6-ти годин робочого часу.

Крім того, суд дослідивши перелік послуг, який зазначено в акті здачі- приймання виконаних робіт, дійшов висновку про те, що деякі зазначені роботи фактично адвокатом проведені не були (надання правових висновків, правових консультацій, довідок із правових питань та інше), оскільки відповідних доказів про виконання цих робіт до матеріалів справи не надано.

Також в зазначеному акті виконаних робіт відокремлено послуги з нормативно-правового регулювання спірних правовідносин, аналіз судової практики з подібних спорів , здійснення нарахування 3% річних та інфляційних, розроблення, підготовка тексту позову та наповнення його правовим змістом, формування додатків до позовної заяви.

Суд зазначає, що обов`язок формування доказової бази, її підготовка та систематизація є невід`ємною частиною складання позовної заяви, оскільки обов`язок позивача додати всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, прямо передбачений ст. 164 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того суд зазначає, що справа розглянута в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, відповідач відзив не подав, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких адвокат витратив значний час, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи, ціною позову та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із засад розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що заява позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу адвоката підлягає задоволенню частково, в розмірі 5 400 грн.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 130, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» від 05.09.2022 №5397/22 задовольнити частково.

2. Стягнути з Суб`єкта підприємницької діяльності Скочий Олександра Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс ( 03187, м.Київ, проспект Академіка Глушкова, б. 40, оф.315, ) 5400 (п`ять тисяч чотириста грн. 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

3. У решті вимог - відмовити.

4. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ю.С. Зельман