ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/1049/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

секретар судового засідання: Молодов В.С.

за участю представників учасників справи:

від прокуратури Гузь В.Г. за довіреністю;

від Національної академії аграрних наук України, м. Київ не з`явився;

від Державного підприємства "Дослідне господарство "Таїровське" Національного наукового центру "Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є.Таїрова", смт. Таїрове, Одеської обл. - не з`явився;

від Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, м. Одеса - не з`явився; від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області - не з`явився; від Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області - не з`явився; від Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області - не з`явився; від Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області - не з`явився; від Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області - не з`явився; від Головного управління Держгеокадастру у Івано-Франківській області - не з`явився; від Головного управління Держгеокадастру у Київській області - не з`явився; від Головного управління Держгеокадастру у Львівській області - не з`явився; від Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області - не з`явився; від Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області - не з`явився; від Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області - не з`явився; від Головного управління Держгеокадастру у Сумській області - не з`явився; від Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області - не з`явився; від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області - не з`явився; від Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області - не з`явився; від Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури, м. Одеса

на ухвалу господарського суду Одеської області від 09.06.2022 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову від 07.06.2022 року вх. №2-414/22 (суддя Погребна К.Ф.) повний текст ухвали складено та підписано 06.06.2022 року

у справі: № 916/1049/22

за позовом: Заступника керівника Одеської обласної прокуратури, м. Одеса в інтересах держави в особі Національної академії аграрних наук України, м. Київ, Державного підприємства "Дослідне господарство "Таїровське" Національного наукового центру "Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є.Таїрова", смт. Таїрове, Одеської обл. та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, м. Одеса

до відповідачів: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, Головного управління Держгеокадастру у Івано-Франківській області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області

про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та зобов`язання повернути земельні ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, вимог заяви та ухвали суду першої інстанції.

В червні 2022 року Заступник керівника Одеської обласної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Національної академії аграрних наук України, Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова» та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Головних управлінь Держгеокадастру у Вінницькій, Дніпропетровській, Закарпатській, Запорізькій, Житомирській, Івано-Франківській, Київській, Львівській, Миколаївській, Полтавській, Рівненській, Сумській, Тернопільській, Харківській, Хмельницькій та Черкаській областях про скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельних ділянок з одночасним закриттям Поземельної книги, усунення перешкод власнику державі в особі Національної академії аграрних наук України та землекористувачу - Державному підприємству «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова» у користуванні земельними ділянками шляхом зобов`язання повернути земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:010:0016, :02:010:0019, :02:010:0012, :02:010:0013, :02:002:0041, :02:002:0042, :01:002:3909, :02:002:0044, :02:010:0024, :02:010:0027, :02:002:0047, :02:002:0046, :02:010:0014, :02:010:0021, :02:010:0015, :02:010:0018, :02:002:0400, :02:002:0040, :01:002:3887, :01:002:3910, :02:010:0025, :02:010:0028, :02:010:0029, :02:010:0031, :02:010:0020, :02:010:0017, :02:010:0010, :02:010:0011, :02:002:0039, :02:002:0043, :02:010:0022, :02:010:0023, :02:010:0026, :01:002:3917, :02:002:0048, :02:010:0030 загальною площею 68,9970 га, розташованими на території Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Зокрема, позовні вимоги обґрунтовані тим, що за наслідками опрацювання питання дотримання вимог земельного законодавства, прокурором встановлено, що під час використання земель Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова» відбулося порушення вимог земельного законодавства при розпорядженні спірними земельними ділянками державної власності, внаслідок якого землі з особливим порядком використання було передано у приватну власність зазначеним у прохальній частині позовної заяви особам.

07.06.2022 року Заступник керівника Одеської обласної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Національної академії аграрних наук України, Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова» та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області звернувся до Господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову (вх. №2-414/22), у якій просив суд першої інстанції задовольнити заяву і вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:010:0016, :02:010:0019, :02:010:0012, :02:010:0013, :02:002:0041, :02:002:0042, :01:002:3909, :02:002:0044, :02:010:0024, :02:010:0027, :02:002:0047, :02:002:0046, :02:010:0014, :02:010:0021, :02:010:0015, :02:010:0018, :02:002:0400, :02:002:0040, :01:002:3887, :01:002:3910, :02:010:0025, :02:010:0028, :02:010:0029, :02:010:0031, :02:010:0020, :02:010:0017, :02:010:0010, :02:010:0011, :02:002:0039, :02:002:0043, :02:010:0022, :02:010:0023, :02:010:0026, :01:002:3917, :02:002:0048, :02:010:0030 загальною площею 68,9970 га, розташовані на території Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області; заборонити Головному управлінню Держгеокадастру в Одеській області, Таїровській селищній раді Одеського району Одеської області, а також іншим фізичним та юридичним особам здійснювати будь-які дії щодо поділу, об`єднання, передачі у власність або оренду, тощо земельних ділянок з кадастровими номерами :02:010:0016, :02:010:0019, :02:010:0012, :02:010:0013, :02:002:0041, :02:002:0042, :01:002:3909, :02:002:0044, :02:010:0024, :02:010:0027, :02:002:0047, :02:002:0046, :02:010:0014, :02:010:0021, :02:010:0015, :02:010:0018, :02:002:0400, :02:002:0040, :01:002:3887, :01:002:3910, :02:010:0025, :02:010:0028, :02:010:0029, :02:010:0031, :02:010:0020, :02:010:0017, :02:010:0010, :02:010:0011, :02:002:0039, :02:002:0043, :02:010:0022, :02:010:0023, :02:010:0026, :01:002:3917, :02:002:0048, :02:010:0030 загальною площею 68,9970 га, розташовані на території Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що, враховуючи предмет позову, яким є усунення перешкод державі в особі Національної академії аграрних наук України та Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова» в користуванні та розпорядженні вищезазначеними земельними ділянками, які на даний час сформовані та зареєстровані в Державному земельному кадастрі, як об`єкти цивільних прав, наявні підстави для забезпечення позову, оскільки формування спірних земельних ділянок та їх реєстрація в Державному земельному кадастрі, як об`єктів цивільних прав, робить ймовірним їх відчуження (передачу) на користь третіх осіб, що в свою чергу ускладнить або взагалі зробить неможливим виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.06.2022 року у справі №916/1049/22 у задоволенні заяви Заступника керівника Одеської обласної прокуратури який діє в інтересах держави в особі Національної академії аграрних наук України, Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова» та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про забезпечення позову від 07.06.2022 року (вх. №2-414/22) відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у зв`язку із ненаданням прокурором належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення відповідачами будь-яких дій, спрямованих на відчуження вказаного нерухомого майна, на підставі яких суд міг би дійти висновку про неможливість або утруднення виконання рішення суду у майбутньому, за умови задоволення позову, у разі невжиття таких заходів, підстави для задоволення його заяви про забезпечення позову відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Заступник керівника Одеської обласної прокуратури, м. Одеса з ухвалою суду першої інстанції не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.06.2022 року у справі №916/1049/22 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву Заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову від 07.06.2022 року у зазначеній справі у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, прокурор, посилаючись на вимоги позовної заяви, норми господарського процесуального законодавства, правові позиції Верховного Суду та практику Європейського суду з прав людини, зазначив, що поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що заходи забезпечення позову спрямовані на усунення перешкод для подальшого виконання рішення у справі, адже його незастосування може суттєво ускладнити чи взагалі унеможливити виконання такого рішення та ефективного захисту порушених інтересів держави через виникнення потреби у повторному зверненні до суду з іншим позовом. Саме у зв`язку із наведеним, прокурор вказав, що судом першої інстанції не взято до уваги того факту, що спірні земельні ділянки фактично є частиною земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова» та без припинення в установленому законом порядку такого права користування, за її рахунок було сформовано спірні 36 земельних ділянок та присвоєно їм кадастрові номери.

При цьому, прокурор зауважує, що інформація про спірні земельні ділянки внесена до Державного земельного кадастру на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , у зв`язку із чим спірні земельні ділянки є сформованими та можуть відчужуватись або переходити від однієї особи до іншої, з огляду на що, на переконання прокурора, у даному випадку є підстави для накладення арешту на них та заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо них.

На думку прокурора, забезпечення позову у даному випадку виступає запорукою виконання рішення суду, у разі ухвалення його на користь прокурора, а відтак, вимоги про забезпечення позову є співмірними позовним вимогам.

Скаржник зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи навіть унеможливить виконання рішення суду та поновлення порушених інтересів держави, з огляду на що арешт спірних земельних ділянок має на меті запобігти невиправданому порушенню прав та інтересів держави, що може істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів держави.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.08.2022 року за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури, м. Одеса на ухвалу господарського суду Одеської області від 09.06.2022 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову від 07.06.2022 року вх. №2-414/22 у справі № 916/1049/22 відкрито апеляційне провадження, справу призначено до судового розгляду.

11.08.2022 року електронною поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків, надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №1147/22/Д1), у якому один з відповідачів просив суд апеляційної інстанції залишити ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.06.2022 року у справі №916/1049/22 без змін, апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури без задоволення. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів справи.

Зокрема, у відзиві Управління зазначило, що Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, як відповідач у даній справі, не є власником чи розпорядником жодної із спірних земельних ділянок та не здійснює перешкод власнику та розпоряднику у користуванні та розпорядженні спірними земельними ділянками. Водночас, державні кадастрові реєстратори Головного управління Держгеокадастру у Харківській області лише правомірно зареєстрували земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:002:0039, :02:010:0018, :01:002:3909, :01:002:3917 в Державному земельному кадастрі. Таким чином, Управління зазначає, що необґрунтовані та протиправні позовні вимоги прокуратури потягли за собою подання так само необґрунтованої заяви про забезпечення позову, а відтак, апеляційна скарга прокурора ґрунтується на припущеннях щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання такого рішення.

19.08.2022 року поштою, через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду від Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області надійшов відзив (вх. №1147/22/Д2), у якому Управління просило суд апеляційної інстанції залишити ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.06.2022 року у справі №916/1049/22 без змін, апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури без задоволення. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів справи.

Зокрема, у відзиві Управління, посилаючись на Постанову Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №16, зазначило, що прокурор, який у даному випадку подав заяву про забезпечення позову, повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою, та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 Господарського процесуального законодавства, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

При цьому, Управління зазначає, що прокурором в установленому законом порядку не надано будь-яких належних та допустимих доказів щодо здійснення Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області дій, спрямованих на відчуження об`єктів нерухомого майна, доказів того, що існує реальна загроза щодо поділу, об`єднання чи передачі у власність або оренду спірних земельних ділянок.

Відтак, Управління, заперечуючи проти вимог прокурора, викладених у заяві про забезпечення позову зазначає, що обраний позивачем захід до забезпечення позову не співвідноситься з пов`язаним з ним позовом, з огляду на що Управління вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, судом вірно встановлено фактичні обставини справи та надано належну оцінку доказів.

23.08.2022 року поштою, через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду від Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області надійшов відзив (вх. №1147/22/Д3), у якому Управління просило суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури залишити без задоволення. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів справи.

Зокрема, у відзиві Управління, посилаючись на норми процесуального законодавства у галузі господарського судочинства та правові позиції суду касаційної інстанції, зазначило, що на підтвердження застосування заходів забезпечення позову в даному разі, суду має бути надане підтвердження існування реальної загрози, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких звернувся прокурор до суду. Більш того, як вказав один з відповідачів у даній справі, заявник повинен обґрунтувати, чому саме невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких звернувся прокурор до суду без нових звернень до суду.

Окрім того, як вказує Управління, позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів щодо здійснення Управлінням дій, спрямованих на відчуження об`єктів нерухомого майна, доказів того, що існує реальна загроза щодо поділу, об`єднання чи передачі у власність або оренду спірних земельних ділянок, а також не підтверджено достовірними доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. При цьому, як зазначено Управлінням, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення Головного управління від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, з огляду на що прокурором не доведено обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог.

Інші учасники справи своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористались, відзив на апеляційну скаргу не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В зв`язку з введенням на усій території України воєнного стану, вирішено розглянути апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури, м. Одеса на ухвалу господарського суду Одеської області від 09.06.2022 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову від 07.06.2022 року вх. №2-414/22 у розумний строк та призначено розгляд справи № 916/1049/22 на 15.09.2022 року.

В судовому засіданні представник прокуратури підтримав доводи та заперечення апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.06.2022 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі 916/1049/22 скасувати, заяву про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі.

Представники Головних управлінь Держгеокадастру у Черкаській області, у Рівненській області, у Харківській області та у Полтавській області в судове засідання не з`явились, про дату, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, надали до суду апеляційної інстанції вмотивоване клопотання щодо розгляду справи без їх участі. У відзивах просили суд відмовити прокурору у задоволенні апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.06.2022 року у справі №916/1049/22 про відмову у застосуванні заходів забезпечення позову.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає за можливе задовольнити вказані клопотання та переглянути оскаржувану ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.06.2022 року у справі №916/1049/22 про відмову прокурору у застосуванні заходів забезпечення позову без участі представників Головних управлінь Держгеокадастру у Черкаській області, у Рівненській області та у Харківській області.

Представники Національної академії аграрних наук України, м. Київ, Державного підприємства "Дослідне господарство "Таїровське" Національного наукового центру "Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є.Таїрова", смт. Таїрове, Одеської обл. та представники інших відповідачів в судове засідання не з`явились, про дату, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи роздруківки про направлення ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття та призначення справи до розгляду електронною поштою, будь-яких клопотань не подали.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників інших учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із п. 4 ч.1 ст.255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, а саме, про відмову у забезпеченні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 09.06.2022 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 916/1049/22 відповідає вимогам чинного процесуального законодавства України, і відсутні підстави для її скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, у червні 2022 року Заступник керівника Одеської обласної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Національної академії аграрних наук України, Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова» та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Головних управлінь Держгеокадастру у Вінницькій, Дніпропетровській, Закарпатській, Запорізькій, Житомирській, Івано-Франківській, Київській, Львівській, Миколаївській, Полтавській, Рівненській, Сумській, Тернопільській, Харківській, Хмельницькій та Черкаській областях про скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельних ділянок з одночасним закриттям Поземельної книги, усунення перешкод власнику державі в особі Національної академії аграрних наук України та землекористувачу - Державному підприємству «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова» у користуванні земельними ділянками шляхом зобов`язання повернути земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:010:0016, :02:010:0019, :02:010:0012, :02:010:0013, :02:002:0041, :02:002:0042, :01:002:3909, :02:002:0044, :02:010:0024, :02:010:0027, :02:002:0047, :02:002:0046, :02:010:0014, :02:010:0021, :02:010:0015, :02:010:0018, :02:002:0400, :02:002:0040, :01:002:3887, :01:002:3910, :02:010:0025, :02:010:0028, :02:010:0029, :02:010:0031, :02:010:0020, :02:010:0017, :02:010:0010, :02:010:0011, :02:002:0039, :02:002:0043, :02:010:0022, :02:010:0023, :02:010:0026, :01:002:3917, :02:002:0048, :02:010:0030 загальною площею 68,9970 га, розташованими на території Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Зокрема, вимоги позовної заяви ґрунтуються на тому, що за наслідками опрацювання питання дотримання вимог земельного законодавства, прокурором встановлено, що під час використання земель Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова» відбулося порушення вимог земельного законодавства при розпорядженні спірними земельними ділянками державної власності, внаслідок якого, землі з особливим порядком використання було передано у приватну власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 для ведення особистого селянського господарства.

На підтвердження позовних вимог прокурором до позовної заяви було додано копії наступних документів:

- Листів-повідомлень Одеської обласної прокуратури в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» до Національної академії аграрних наук України, м. Київ, до Державного підприємства "Дослідне господарство "Таїровське" Національного наукового центру "Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є.Таїрова", смт. Таїрове, Одеської обл., до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, м. Одеса;

- Листа Національної академії аграрних наук України, м. Київ від 08.11.2021 року №14-411;

- Листів Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 09.11.2021 року №10-15-0.4-7387/2-21, від 15.11.2021 року №10-15-0.3-7504/2-21, від 04.02.2022 року №10-15-0.501-711/2-22;

- Схеми розташування земельних ділянок Державного підприємства "Дослідне господарство "Таїровське" Національного наукового центру "Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є.Таїрова", смт. Таїрове, Одеської обл.;

- Статуту Державного підприємства "Дослідне господарство "Таїровське" Національного наукового центру "Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є.Таїрова", смт. Таїрове, Одеської обл.;

- Статуту Національної академії аграрних наук України;

- Витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Національної академії аграрних наук України;

- Державного акту на право постійного користування землею від 24.04.2000 року;

- Проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 .

В подальшому, 07.06.2022 року Заступник керівника Одеської обласної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Національної академії аграрних наук України, Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова» та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, звернувся до Господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову (вх. №2-414/22) у якій просив суд першої інстанції задовольнити заяву і вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:010:0016, :02:010:0019, :02:010:0012, :02:010:0013, :02:002:0041, :02:002:0042, :01:002:3909, :02:002:0044, :02:010:0024, :02:010:0027, :02:002:0047, :02:002:0046, :02:010:0014, :02:010:0021, :02:010:0015, :02:010:0018, :02:002:0400, :02:002:0040, :01:002:3887, :01:002:3910, :02:010:0025, :02:010:0028, :02:010:0029, :02:010:0031, :02:010:0020, :02:010:0017, :02:010:0010, :02:010:0011, :02:002:0039, :02:002:0043, :02:010:0022, :02:010:0023, :02:010:0026, :01:002:3917, :02:002:0048, :02:010:0030 загальною площею 68,9970 га, розташовані на території Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області; заборонити Головному управлінню Держгеокадастру в Одеській області, Таїровській селищній раді Одеського району Одеської області, а також іншим фізичним та юридичним особам здійснювати будь-які дії щодо поділу, об`єднання, передачі у власність або оренду, тощо земельних ділянок з кадастровими номерами :02:010:0016, :02:010:0019, :02:010:0012, :02:010:0013, :02:002:0041, :02:002:0042, :01:002:3909, :02:002:0044, :02:010:0024, :02:010:0027, :02:002:0047, :02:002:0046, :02:010:0014, :02:010:0021, :02:010:0015, :02:010:0018, :02:002:0400, :02:002:0040, :01:002:3887, :01:002:3910, :02:010:0025, :02:010:0028, :02:010:0029, :02:010:0031, :02:010:0020, :02:010:0017, :02:010:0010, :02:010:0011, :02:002:0039, :02:002:0043, :02:010:0022, :02:010:0023, :02:010:0026, :01:002:3917, :02:002:0048, :02:010:0030 загальною площею 68,9970 га, розташовані на території Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області.

У заяві про забезпечення позову, прокурор, посилаючись на обставини, визначені ним в позовній заяві зазначив, що враховуючи предмет позову яким є усунення перешкод державі в особі Національної академії аграрних наук України та Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова» в користуванні та розпорядженні вищезазначеними земельними ділянками, які на даний час сформовані та зареєстровані в Державному земельному кадастрі, як об`єкти цивільних прав, наявні підстави для забезпечення позову шляхом, визначеним прокурором, оскільки формування спірних земельних ділянок та їх реєстрація в Державному земельному кадастрі, як об`єктів цивільних прав, робить ймовірним їх відчуження (передачу) на користь третіх осіб, що в свою чергу ускладнить або взагалі зробить неможливим виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову.

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.06.2022 року у справі №916/1049/22 у задоволенні заяви Заступника керівника Одеської обласної прокуратури який діє в інтересах держави в особі Національної академії аграрних наук України, Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова» та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про забезпечення позову від 07.06.2022 року (вх. №2-414/22) відмовлено, незгода з якою стала підставою для звернення прокурора з відповідною апеляційною скаргою.

Предметом апеляційного перегляду у даній справі є наявність або відсутність підстав для задоволення заяви прокурора про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки та заборони Головному управлінню Держгеокадастру в Одеській області, Таїровській селищній раді Одеського району Одеської області, а також іншим фізичним та юридичним особам здійснювати будь-які дії щодо поділу, об`єднання, передачі у власність або оренду, тощо земельних ділянок, кадастрові номери яких зазначено у прохальній частині вказаної вище заяви.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу приписів ч. 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

За приписами ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника по забезпеченню позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, згідно зі ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

При вжитті таких заходів суд повинен з`ясувати наявність зв`язку між конкретним видом забезпечувальних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Таким чином, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При вжитті таких заходів суд повинен з`ясувати наявність зв`язку між конкретним видом забезпечувальних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Таким чином, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

При цьому, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість заподіяння шкоди позивачу без наведення відповідного обґрунтування ухилення відповідної особи від виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як було встановлено вище, предметом позову у даній справі є вимоги немайнового характеру - скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно земельні ділянки та зобов`язання повернути земельні ділянки, кадастрові номери яких зазначено у прохальній частині позовної заяви, з огляду на що, судове рішення у разі задоволення таких вимог не вимагатиме примусового виконання.

Відтак, у в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18, у постанові Верховного Суду від 13.05.2019 року у справі № 911/1551/18.

Крім того, адекватність певного заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №916/2786/17).

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

До того ж, заявник самостійно обирає конкретний вид забезпечення позову, а суд дає тільки оцінку його співмірності заявленим позовним вимогам.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Системний аналіз висновків про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17, та положень ч. 1 ст. 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України, дає підстави дійти до висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч.2, 5, 6, 7 ст. 137 Господарським процесуальним кодексом України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

При цьому, судова колегія зазначає, що підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, також має бути підтверджена відповідними доказами, які б підтверджували обставини, на які посилається заявник, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість того, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.

Так, в даному випадку, прокурор просив суд застосувати такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:010:0016, :02:010:0019, :02:010:0012, :02:010:0013, :02:002:0041, :02:002:0042, :01:002:3909, :02:002:0044, :02:010:0024, :02:010:0027, :02:002:0047, :02:002:0046, :02:010:0014, :02:010:0021, :02:010:0015, :02:010:0018, :02:002:0400, :02:002:0040, :01:002:3887, :01:002:3910, :02:010:0025, :02:010:0028, :02:010:0029, :02:010:0031, :02:010:0020, :02:010:0017, :02:010:0010, :02:010:0011, :02:002:0039, :02:002:0043, :02:010:0022, :02:010:0023, :02:010:0026, :01:002:3917, :02:002:0048, :02:010:0030 загальною площею 68,9970 га, розташовані на території Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області та заборонити Головному управлінню Держгеокадастру в Одеській області, Таїровській селищній раді Одеського району Одеської області, а також іншим фізичним та юридичним особам здійснювати будь-які дії щодо поділу, об`єднання, передачі у власність або оренду, тощо вказаних земельних ділянок.

Проте, судова колегія зазначає, що визначений заявником спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельні ділянки, в даному випадку неспівмірний із предметом позову, оскільки в даному випадку відсутні такі матеріальні об`єкти (наприклад, гроші, рухоме майно), на які накладається саме арешт як вид забезпечення позову, відсутній спір майнового характеру між сторонами та застосування саме такого способу забезпечення позову може призвести до безпідставного обмеження законного власника щодо розпорядження спірною земельною ділянкою. Крім того, колегією суддів встановлено, що матеріали оскарження ухвали не містять належних доказів для застосування судом саме такого виду забезпечення позову, як накладення арешту.

Відтак, відмова місцевого господарського суду у застосуванні такого заходу забезпечення позову як арешт спірних земельних ділянок є правомірною та скасування не потребує.

При цьому, доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі щодо наявності підстав для такого арешту спірних земельних ділянок не приймаються колегією суддів до уваги також і з огляду на те, що прокурором в апеляційній скарзі питання щодо арешту земельних ділянок та накладення заборони невизначеному колу осіб, а також Головному управлінню Держгеокадастру в Одеській області та Таїровській селищній раді Одеського району Одеської області не розмежовано та не визначено конкретних осіб, яким має бути заборонено вчинення конкретних дій, наприклад, з реєстрації або відчуження тощо.

Разом з тим, з огляду на підстави і предмет позову у даній справі, з урахуванням визначених прокурором осіб, визначених ним у якості позивачів та відповідачів, без залучення третіх осіб у справі, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для реалізації припущення прокурора щодо дій Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області та іншого не визначеного прокурором кола осіб, спрямованих на передачу спірних земельних ділянок третім особам, реалізації майна чи підготовчих дій щодо його реалізації тощо, без належного підтвердження належними та допустимими доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування такого виду забезпечення позову, як заборона вказаним вище особам здійснювати дії щодо поділу, об`єднання, передачу у власність або оренду спірних земельних ділянок.

При цьому, колегія суддів наголошує, що визначення прокурором кола осіб, яким суд мав заборонити здійснювати відповідні дії щодо реєстрації дій зі спірними земельними ділянками у даному випадку не може жодним чином захистити інтереси держави у даному спорі, оскільки такими особами є лише фактично особи, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно: нотаріуси, державні реєстратори, а не будь-які особи, як зазначив прокурор.

Отже, в даному випадку матеріали оскарження ухвали не містять належних доказів для застосування судом комплексу визначених прокурором видів забезпечення позову, як то накладення арешту на земельні ділянки, заборона вчиняти дії відповідачам, а одним з позивачів по справ є таке ж саме Управління, так і особам, які не є учасниками справи тощо. При цьому, всі доводи прокурора фактично стосуються тільки посилань на можливість утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову, а також перешкоджання невстановленими особами завдання шкоди позивачу, які в кожному окремому випадку повинні бути вирішені на підставі наданих скаржником доказів до суду.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку під час постановлення оскаржуваної ухвали про те, що доводи прокурора, викладені ним в заяві про забезпечення позову, не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, який прокурором ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції надано не було, та без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою правовою підставою для задоволення такої заяви, при цьому, доводи прокурора, викладені ним в апеляційній скарзі про те, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, також мають бути підтверджені відповідними доказами, які б підтверджували обставини, на які посилається заявник.

У ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на зазначене, судова колегія зазначає, що саме лише посилання заявника на вищезазначені обставини ґрунтується виключно на його припущеннях, належними доказами по справі не підтверджено, з огляду на що, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції щодо того, що обставини, на які посилається заявник, не можуть бути підставою для застосування заходів забезпечення позову в даному випадку, оскільки такі обставини належними доказами заявником не підтверджено, з огляду на що саме лише припущення заявника не свідчить про можливість ухилення відповідачів від виконання майбутнього рішення суду.

З урахуванням зазначеного, судова колегія вважає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі є такими, що спростовуються наявними матеріалами справи, висновками суду та доводами, викладеними в постанові суду апеляційної інстанції.

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив його з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, вважає апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури, м. Одеса необґрунтованою та такою, що не потребує задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 09.06.2022 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову від 07.06.2022 року вх. №2-414/22 у справі № 916/1049/22 відповідає обставинам справи та вимогам закону за мотивами, викладеними судом апеляційної інстанції і достатніх правових підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.129, 136-140, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури, м. Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.06.2022 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову від 07.06.2022 року вх. №2-414/22 у справі №916/1049/22 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.06.2022 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову від 07.06.2022 року вх. №2-414/22 у справі №916/1049/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 15 вересня 2022 року.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2022 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош