ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2022 р. Справа№ 925/1383/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Куксова В.В.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 13.09.2022 у справі №925/1383/21 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги Селянського (фермерського) господарства «Юлія»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.05.2022, повний текст якого складено 23.05.2022

у справі №925/1383/21 (суддя Грачов В.М.)

за позовом Селянського (фермерського) господарства «Юлія»

до Водяницької сільської ради

про визнання договору поновленим та визнання укладеною додаткової угоди

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про:

- визнання поновленим, укладеного між Звенигородською районною державною адміністрацією та позивачем, договору оренди земельної ділянки площею 75,8 га, кадастровий номер :02:003:0176, розташованої в адміністративних межах Водяницької сільської ради Звенигородського району Черкаської області за межами населеного пункту, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Звенигородському районі Черкаської області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис № 00984 від 05.08.2011;

- визнання укладеною додаткову угоду до вказаного договору оренди земельної ділянки в наступній редакції:

«ДОДАТКОВА УГОДА

До договору оренди земельної ділянки від 05.08.2011

Водяницька сільська рада Звенигородського району Черкаської області (), адреса: Черкаська обл., Звенигородський р-н, село Водяники, в особі голови сільської ради Каюка Руслана Яковича, який діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Орендодавець), з однієї сторони та селянське (фермерське) господарство «Юлія» (), адреса: Черкаська обл., Звенигородський р-н, с. Шубині Стави, вул. Миру, 5, в особі керівника Кремінського Олександра Григоровича, який діє на підставі статуту (далі - Орендар), з іншої сторони за згодою сторін уклали цю Додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки площею 75,8 га, кадастровий номер :02:003:0176, розташовану в адміністративних межах Водяницької сільської ради Звенигородського району Черкаської області за межами населеного пункту для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстровано у відділі Держкомзему у Звенигородському районі Черкаської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.08.2011 за № 00984 про нижченаведене:

1. Поновити на п`ять років - по 05.08.2026 - строк дії договору оренди земельної ділянки площею 75,8 га, кадастровий номер :02:003:0176, розташовану в адміністративних межах Водяницької сільської ради Звенигородського району Черкаської області за межами населеного пункту для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстровано у відділі Держкомзему у Звенигородському районі Черкаської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.08.2011 за № 00984.

2. Інші умови договору зберігають чинність.

3. Ця додаткова угода є невід`ємною частиною договору та складена у двох примірниках, по одному примірнику для Орендодавця та Орендаря;

Орендодавець: Водяницька сільська рада, , адреса: 20232, Черкаська область, Звенигородський район, село Водяники,

Орендар: Селянське (фермерське) господарство «Юлія», , адреса:19342, Черкаська обл., Звенигородський р-н, с. Шубині Стави, вул. Миру, 5», та відшкодувати понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

- позивач, відповідно до положень чинного законодавства, скористався своїм правом на переважне поновлення спірного договору оренди та, у порядку та строки, визначені ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», звернувся до відповідача з відповідним повідомленням, проте останній не погодив запропоновані умови поновлення договору, проти його поновлення заперечував, додаткову угоди про поновлення договору на запропонованих умовах не підписав;

- так як позивач продовжує користуватись земельною ділянкою та належно виконує умови спірного договору оренди, вказане, з огляду на положення ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», є підставою для поновлення спірного договору оренди землі від 05.08.2011 на новий строк на тих самих умовах.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що

- так як наданий позивачем до відповідача проект додаткової угоди не відповідав вимогам чинного законодавства, зокрема ст.ст. 15, 33 Закону України «Про оренду землі», відповідач цілком правомірно прийняв рішення № 8- 64/УПІ, яким відмовив позивачу в продовженні дії спірного договору оренди земельної ділянки;

- враховуючи те, що позивачем та відповідачем не досягнуто згоди з усіх істотних умов договору оренди землі, переважне право позивача на укладення договору оренди землі було припинено;

- поновлення договору оренди землі від 05.08.2011 у відповідності з приписами ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» також не відбулось, оскільки орендодавець землі заявив своє заперечення проти цього.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 12.05.2022 у справі №925/1383/21 відмовлено в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, встановивши, що, оскільки договір оренди землі, поновлення якого є предметом спору, укладений 05.08.2011, зареєстрований у відділі Держкомзему у Звенигородському районі Черкаської області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.08.2011 року № 00984, а рішенням Господарського суду Черкаської області від 09.09.2016 року у справі № 925/946/16 строк його дії було поновлено на п`ять років до 05.08.2021, поновлення вищевказаного договору оренди землі слід здійснювати на умовах, визначених цим договором, за правилами, чинними на момент його укладення (поновлення), виходив з того, що:

- звертаючись до суду з цим позовом позивач не розмежував двох окремих підстав поновлення договору оренди земельної ділянки від 05.08.2011, передбачених ч.ч. 1-5 та ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а подану позовну заяву обґрунтовано як наявністю фактів, передбачених ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а саме: належним виконанням орендарем своїх обов`язків за договором; повідомленням орендарем орендодавця в установлені строки до закінчення строку дії договору про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; долученням орендарем до листа-повідомлення проекту додаткової угоди; неповідомленням орендодавцем протягом місяця орендареві про наявність заперечень та своє рішення, так і наявністю фактів, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», - позивач, як орендар, продовжує користуватися земельною ділянкою і належним чином виконує обов`язки за договором;

- вчинені позивачем до звернення до суду з цим позовом дії свідчать саме про намір позивача на укладення договору на новий строк, з використанням переважного права перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), передбаченого ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», проте за змістом положень ч. 4 вказаної статті у випадку, якщо сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, що і відбулось у спірному випадку, переважне право позивача на укладення договору оренди землі припинилось, а його вимоги до відповідача про визнання в судовому порядку договору поновленим і визнання укладеною додаткової угоди про його поновлення з визначених ним підстав є необґрунтованими і безпідставними;

- заявлена у позові вимога в частині визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 05.08.2011 містить проект додаткової угоди, який за змістом відрізняється від проекту додаткової угоди, який позивач направляв відповідачу для погодження разом з листом повідомленням про намір поновлення договору оренди землі, що свідчить про те, що позивач не звертався до відповідача з пропозицією продовжити договір оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, які були ним передбачені, та, приймаючи до уваги, що сторони не дійшли згоди про зміну умов договору оренди землі, а позивач у позові просив визнати поновленим договір оренди землі на інший строк і на інших умовах, ніж ті, що були запропоновані відповідачеві, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того суд першої інстанції зауважив на тому, що підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачені у ч.ч. 1-5 та ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», не пов`язані одна з іншою, а відмова у задоволенні позову з підстав, передбачених ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» виключає можливість задоволення цього ж позову з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 12.05.2022 у справі №925/1383/21 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що судом першої інстанції здійснено невірні висновки, застосовано норми права, які не підлягали застосуванню та порушено норми процесуального права.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що, суд першої інстанції:

- дійшов помилкового висновку про те, що предметом позову у справі є вимога позивача до відповідача заявлена на підставі ч.ч. 2-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»;

- необґрунтовано відхилив клопотання позивача про відкладення розгляду справи, а також клопотання про зупинення провадження у цій справі № 925/1383/21 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 925/244/22.

Крім того, у апеляційній скарзі скаржник заявив клопотання про відстрочку сплати судового збору до ухвалення рішення по справі, а також про зупинення провадження у справі №925/1383/21 до набрання законної сили судовим рішенням по справі №925/224/22.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.05.2022 справу №925/1383/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В.В., Шаптала Є.Ю.

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2022 витребувано у Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/1383/21 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи №925/1383/21.

02.06.2022 від Господарського суду Черкаської області до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 відмовлено Селянському (фермерському) господарству «Юлія» у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.05.2022 у справі №925/1383/21, апеляційну скаргу залишено без руху, скаржнику надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом надання доказів сплати судового збору у розмірі 6 810,00 грн.

21.06.2022 від скаржника до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга в новій редакції, в якій апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 12.05.2022 у справі №925/1383/21 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, скаржник заявив в апеляційній скарзі клопотання про поновлення строку на подання вказаної скарги та клопотання про зупинення провадження у справі №925/1383/21 до набрання законної сили судовим рішенням по справі №925/224/22. Також скаржником до апеляційної скаргу долучено докази сплати судового збору у розмірі 6 810,00 грн.

У апеляційній скарзі, крім раніше наведених підстав для скасування рішення суду першої інстанції, скаржником зазначено, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що предметом позову у цій справі є вимога позивача до відповідача, заявлена на підставі ч.ч. 2-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», пославши на те, що ним було дотримано порядок поновлення договору оренди землі та направлено в установлені договором строки повідомлення про намір поновити договірні відносини з відповідачем, а відповідач впродовж місця після закінчення строку договору оренди землі письмово не повідомив позивача про заперечення у поновленні цього договору що свідчить про те, що такій договір вважається поновленим на тих саме умовах і на той саме строк.

Крім того, у апеляційні скарзі апелянт зазначив про те, що при підготовці та внесенні апеляційної скарги ним понесено судові витрати, які складаються з оплати витрат правової допомоги в сумі 10 000,00 грн. та сплаченого судового збору в сумі 6 810,00 грн., а також позивач очікує понести витрати з оплати правової допомоги, а саме гонорару при досягненні позитивного рішення в розмірі 13 500,00 грн., а також заявив, що оплата послуг адвоката здійснюється після прийняття рішення суду у справі, а відтак, докази понесення ним витрат на правову допомогу будуть подані після проведення оплати.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2022 задоволено клопотання Селянського (фермерського) господарства «Юлія» про поновлення строку на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.05.2022 у справі №925/1383/21 та поновлено апелянту пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 12.05.2022 у справі №925/1383/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Селянського (фермерського) господарства «Юлія» на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.05.2022 у справі №925/1383/21, розгляд апеляційної скарги призначено на 13.09.2022 о 11:30 год.

08.07.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач, з посиланням на те, що:

- доводи позивача щодо неотримання ним рішення відповідача про відмову у поновленні спірного договору оренди не спростовує факту своєчасно розгляду його заяви про поновлення договору оренди землі відповідачем, прийняття ним відповідного рішення та направлення повідомлення про прийняте рішення позивачу;

- підстави для зупинення провадження у цій справі № 925/1383/21 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 925/244/22 відсутні, так як справа № 925/244/22 предметом розгляду у якій є позовні вимоги про визнання протиправними та скасування державної реєстрації земельних ділянок та зобов`язання вчинити дії жодним чином не впливає на вирішення справи № 925/1383/21 по суті оскільки підстави позовних вимог в обох справах різняться та не залежать одна від одної;

- позивачем не надано належних доказів на підтвердження заявлених ним до стягнення витрат на правову допомогу,

просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі.

26.07.2022 та 06.09.2022 до суду від відповідача та позивача надійшли клопотання в яких відповідач та позивач просили надати їм можливість приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення «EasyCon». Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2022 та від 07.09.2022 вказані клопотання задоволені.

Щодо клопотання позивача про зупинення провадження у справі №925/1383/21 до набрання законної сили судовим рішенням по справі №925/224/22 колегія суддів зазначає про таке.

За приписами ч. 5 ст. 227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Таким чином, зупинення провадження у справі процесуальний закон пов`язує з неможливістю розгляду справи, що розглядається, до вирішення іншої справи.

З матеріалів справи слідує, що предметом розгляду у справі № 925/1383/21 є вимоги про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки площею 75,8 га, кадастровий номер :02:003:0176, розташованої в адміністративних межах Водяницької сільської ради Звенигородського району Черкаської області за межами населеного пункту та визнання укладеної додаткової угоди до вказаного договору оренди у запропонованій позивачем редакції.

Водночас предметом розгляду у справі №925/224/22 є вимоги про визнання протиправним та скасування державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами :02:003:0200 та :02:003:0201, які виникли внаслідок скасування та поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0176, тобто земельної ділянки оренда якої є предметом спірного договору оренди та зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області поновити у Державному земельному кадастрі запис про земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0176 шляхом поновлення запису в Поземельній книзі.

У апеляційні скарзі позивач не наводить обґрунтувань поданого клопотання, проте аналогічне клопотання ним подавалось під час розгляду справи в суді першої інстанції (а.с. 146-147), де апелянтом було зазначено про те, що ця справа № 925/1383/21 не може бути розглянута до вирішення справи №925/224/22 з огляду на те, що за результатами розгляду останньої буде вирішено питання про існування такого об`єкту цивільних прав як земельна ділянка :02:003:0176 та відновлено право позивача на поновлення договору оренди останньої як цілісного об`єкта оренди.

Колегія суддів зазначає, що у цій справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а встановлення факту законності або незаконності поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0176 у спірному випадку не впиває на вирішення спору про визнання у позивача права на поновлення договору оренди вказаної земельної ділянки.

Колегія суддів також зазначає про те, що вищезгадуване судове рішення у справі №925/224/22 набере законної сили після винесення оспорюваного у справі № 925/1383/21 рішення, в той час як апеляційній перегляд останнього, з урахуванням обставин, встановлених в судовому рішенні у справі №925/224/22, фактично призвів би до перегляду справи по суті, виходячи з інших фактичних та правових підстав, що є недопустимим на стадії апеляційного провадження відповідно до вимог ГПК України.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.07.2018 у справі № 922/52/18.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про зупинення провадження у справі №925/1383/21 до набрання законної сили судовим рішенням по справі №925/224/22.

Станом на 13.09.2022 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Розпорядженням голови Звенигородської районної державної адміністрації від 02.08.2011 № 168 2011-рп позивачу надано в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 75,8 га, розташовану в адміністративних межах Водяницької сільської ради Звенигородського району Черкаської області за межами населеного пункту для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

05.08.2011 Звенигородська районна державна адміністрація як орендодавець та позивач як, як орендар уклали договір оренди землі, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Звенигородському районі Черкаської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.08.2011 за № 00984 (далі Договір) (а.с. 10-11), за умовами якого орендодавець на підставі розпорядження райдержадміністрації від 02.08.2011 № 168 2011-рп надав, а орендар прийняв в короткострокове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Водяницької сільської ради за межами с. Водяники (земля резервного фонду).

Відповідно до п. 2 Договору в оренду передана земельна ділянка площею 75,8000 га.

У п.п. 3, 5 Договору сторони погодили, що на земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 980 689,79 грн.

Договір укладено на 5 років. Після закінчення строку Договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п. 8 Договору).

Пунктом 9 Договору встановлено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 4,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за рік використання відповідно до розрахунку орендної плати.

До Договору сторонами складено і погоджено шляхом підписання Розрахунок розміру орендної плати за земельні ділянки державної власності, грошова оцінка яких проведена станом на 01.08.2011, яким визначено розмір орендної плати на рівні 4.5% нормативної грошової оцінки за рік використання, що складає 44 131,04 грн. (а.с. 12).

Спірна земельна ділянка була передано позивачу у користування, що сторонами не заперечується та підтверджується актом прийому-передачі земельної ділянки від 05.08.2011 (а.с. 13).

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 09.09.2016 у справі № 925/946/16 задоволено повністю позов Селянського (фермерського) господарства Юлія до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, визнано поновленим договір оренди земельної ділянки площею 75,8 га, кадастровий номер :02:003:0176, розташованої в адміністративних межах Водяницької сільської ради Звенигородського району Черкаської області за межами населеного пункту, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Звенигородському районі Черкаської області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис № 00984 від 05.08.2011, визнано укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки площею 75,8 га з кадастровим номером :02:003:0176, якою поновлено спірний договір на 5 років - до 05.08.2021.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 60-р від 31.01.2018 «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад» земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності передані у комунальну власність об`єднаних територіальних громад.

З витягу з Державного земельного кадастру № НВ-021 від 13.09.2021 (а.с. 21-22) слідує, що 05.08.2011 проведена державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0176 площею 75,8000 га, розташованої в адміністративних межах Водяницької сільської ради Звенигородського району Черкаської області, 10.02.2021 проведена її нормативна грошова оцінка, яка складає 1826351,21 грн., вказана земельна ділянка перебуває у комунальній власності Водяницької сільської ради.

Відповідно до Інформаційної довідки № 279566590 від 13.10.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 18-20) слідує, що в актуальній інформації про земельну ділянку кадастровий номер: :02:003:0176 значиться: що їй, як об`єкту нерухомого майна, присвоєно реєстраційний номер 212; 03.11.2016 на підставі договору оренди землі від 05.08.2011 та рішення Господарського суду Черкаської області у справі № 925/946/16 від 09.09.2016 проведено державну реєстрацію речового права оренди за позивачем, запис про інше речове право № 17274650 від 03.11.2016; земельна ділянка передана в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зі строком оренди до 05.08.2021 з правом пролонгації; 24.01.2020, на підставі рішення Водяницької сільської ради № 8-5/VІІ від 27.06.2019, наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 23/1882/14-19-СГ від 18.06.2019, акту приймання-передачі земельних ділянок від 18.06.2019 проведено державну реєстрацію права комунальної форми власності за Водяницькою сільською радою, номер запису 35336866.

01.07.2021 позивач звернувся до відповідача з листом-повідомленням про поновлення договору оренди землі (а.с. 26) в якому, з посиланням на ст. 33 Закону України «Про оренду землі», просив поновити Договір строком на 20 років. З доданого до вказаного листа проекту додаткової угоди (а.с. 27) слідує, що позивач запропонував новий строк оренди 20 років, а також просив викласти п. 9 Договору у такій редакції: «Орендна плата вноситься орендарем в грошовій форі в розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки земельної плати за рік використання відповідно до розрахунку». Вказаний лист відповідачем отримано 01.07.2021 вх. № 540/02-21.

Рішенням Водяницької сільської ради восьмої сесії восьмого скликання № 8-64/VIII від 30.07.2021 «Про поновлення договору оренди земельної ділянки СФГ «Юлія», за результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення про відмову позивачу у продовженні Договору, так як лист-повідомлення з поданими документами не відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема ст.ст. 15, ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Вказане рішення 30.07.2021, тобто у день його прийняття, було позивачу направлено за адресою: 192342, вул. Миру, 5, с. Шубині Стави, Звенигородський район, Черкаська область, що підтверджується наявними у матеріалах справи належним чином засвідченими копіями опису складення та накладної № 069 (а.с. 56).

Враховуючи те, що відповідачем копію рішення Водяницької сільської ради восьмої сесії восьмого скликання № 8-64/VIII від 30.07.2021 направлено за адресою яка самим позивачем у позовній заяві вказана як власна, посилання останнього на неотримання вказаного рішення колегією суддів до уваги не приймається, адже відповідачем було вчинено всіх залежних від нього дії для повідомлення позивача про прийняте рішення.

З наданої позивачем довідки ГУ ДПС у Черкаській області № 20286/6/23-00-13-0618 від 18.10.2021 (а.с. 32) слідує, що станом на 11.10.2021року борг зі сплати податків, платежів та зборів за позивачем не обліковується.

Із викопіювань з Публічної кадастрової карти України, інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку вбачається, що 09.12.2021 земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0176 поділено та сформовано дві нові земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:0201 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства та :02:003:0200, площею 73,8 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 99-100, 101, 102).

Звертаючись до суду з цим позовом позивач просить визнати поновленим Договір та визнати укладено додаткову угоду до Договору у запропонованій позивачем редакції (вказана редакція додаткової угоди відрізняється від тієї редакції, яка дула позивачем направлена відповідачу з листом-повідомленням від 01.07.2021 - примітка суду).

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Порядок та умови набуття права користування земельною ділянкою на умовах оренди встановлені Земельним кодексом України (далі ЗК України) та Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 05.12.2019, внесені зміни до Закону України «Про оренду землі», зокрема доповнено розділ IX «Перехідні положення» абзацами третім і четвертим такого змісту:

«Договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 цього Закону та статтею 126-1 Земельного кодексу України.

Правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, так як Договір укладений 05.08.2011, рішенням Господарського суду Черкаської області від 09.09.2016 у справі № 925/946/16 строк його дії було поновлено на п`ять років до 05.08.2021, поновлення Договору слід здійснювати на умовах, визначених цим договором, за правилами, чинними на момент його укладення (поновлення).

Аналогічна за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.06.2022 у справі № 906/400/21.

За змістом положень ст. 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі термінове платне володіння та користування земельною ділянкою, необхідною орендарю для ведення підприємницької та іншої діяльності.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

В свою чергу порядок поновлення договору оренди землі визначений ч.ч. 2-6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» а змістом яких:

- орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку (ч. 2);

- до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (ч. 3);

- при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (ч. 4);

- орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (ч. 5);

- у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності) (ч. 6).

- додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку (ч. 8).

- відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (ч. 9).

Отже, ч. 1-5 та ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» встановлюють загальне та спеціальне правила продовження орендних правовідносин:

Так, за загальним правилом, викладеним у ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», орендодавець у місячний строк із дня отримання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проектом відповідної додаткової угоди їх розглядає, за потреби узгоджує з орендарем істотні умови договору, може повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень проти поновлення договору оренди землі, а за відсутності таких заперечень - вирішує поновити договір оренди землі (таке рішення потрібне лише щодо земель державної та комунальної власності) й укладає з орендарем відповідну додаткову угоду.

Спеціальне правило, викладене у ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», розраховане на випадки, коли орендодавець, який отримав від орендаря, наприклад, в останній день строку договору оренди землі лист-повідомлення про поновлення цього договору з проектом відповідної додаткової угоди, протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві заперечень щодо такого поновлення, а орендар продовжив добросовісно користуватися земельною ділянкою. У такому разі орендодавець позбавлений можливості узгоджувати з орендарем нові істотні умови договору оренди землі, що вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були, без прийняття орендодавцем земель державної та комунальної власності окремого рішення про таке поновлення.

Отже, у розумінні наведених положень законодавства, основними відмінностями у застосуванні положень ч.ч.1-5 та ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» є:

- умови додаткової угоди: відмінні від попередніх, або ті самі чи тотожні (та, відповідно, наявність погодження обох сторін щодо істотних умов договору ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»); або ті ж самі та відсутність погодження між сторонами умов (ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»);

- строк, в який орендодавець повинен повідомити орендаря про відсутність наміру продовжувати або поновлювати договір оренди: у місячний строк після повідомлення орендаря про намір продовжувати договір оренди земельної ділянки (ч.ч.1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»); чи у місячний строк після закінчення строку дії договору (ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»).

В свою чергу за змістом положень ст. 33 Закону України «Про оренду землі» додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач посилається на те, що ним було дотримано порядок поновлення договору оренди землі та направлено в установлені договором строки повідомлення про намір поновити договірні відносини з відповідачем, а відповідач впродовж місця після закінчення строку договору оренди землі письмово не повідомив позивача про заперечення у поновленні цього договору що свідчить про те, що такій договір вважається поновленим на тих саме умовах і на той саме строк в порядку, визначеному ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звертаючись до суду з цим позовом позивач не розмежував двох окремих підстав поновлення Договору, передбачених ч.ч. 1-5 та ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», так як позовну заяву фактично обґрунтовано як наявністю фактів, передбачених частинами ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а саме: належним виконанням орендарем своїх обов`язків за договором; повідомленням орендарем орендодавця в установлені строки до закінчення строку дії договору про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; долученням орендарем до листа-повідомлення проекту додаткової угоди; неповідомленням орендодавцем протягом місяця орендареві про наявність заперечень та своє рішення, так і наявністю фактів, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»: позивач, як орендар, продовжує користуватися земельною ділянкою і належним чином виконує обов`язки за договором.

Законодавцем у ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» визначено алгоритм дій, який зобов`язує орендодавця після отримання листа-повідомлення орендаря: 1) у місячний термін розглянути лист-повідомлення на відповідність вимогам закону; 2) узгодити з орендарем (за необхідності) істотні умови договору; 3) за відсутності заперечень прийняти рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності); 4) укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендареві направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Пунктом 8 Договору передбачено переважне право позивача, як орендаря, на поновлення договору на новий строк. У разі наміру реалізувати переважне право на поновлення договору позивач повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

З матеріалів справи слідує, що позивач скористався цим правом направивши 01.07.2021 відповідачу лист-повідомлення до якого додав проект додаткової угоди про поновлення Договору з умовами відмінними від попередніх в частині строків оренди та розміру орендної плати.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, вказане беззаперечно свідчить про намір позивача на укладення Договору на новий строк, з використанням переважного права перед іншими особами (поновлення договору оренди землі), передбаченого ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та, відповідно, виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» у порядку яких договір оренди землі може бути поновлений на той самий строк і на тих самих умовах, які були у ньому передбачені шляхом продовження користування орендарем земельної ділянки після закінчення строку договору оренди та відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди.

В свою чергу відповідач, як власник і орендодавець землі, яка є об`єктом договору оренди, в межах своїх прав, в порядку і у спосіб, визначені нормами ч.ч. 4-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», прийняв рішення про відмову позивачу в поновленні договору оренди землі на запропонованих ним умовах, своє рішення своєчасно повідомив позивачу.

При цьому, за змістом положень ч. 4 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», згідно з якими уразі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється, та враховуючи те, що сторони не досягли домовленості щодо орендної плати та строку оренди, які є істотними умовами договору та те, що дії орендодавця щодо відмови орендарю в поновлені договору оренди землі вчинені у законний спосіб, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припинилось, а його вимоги до орендодавця про визнання в судовому порядку договору поновленим і визнання укладеною додаткової угоди про його поновлення з визначених ним підстав суд першої інстанції цілком вірно визнав необґрунтованими і безпідставними.

При цьому колегія суддів зазначає і про те, що у випадку, якщо орендар, маючи на меті реалізацію свого переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк, ініціював перед орендодавцем питання про таке поновлення, скориставшись правовим механізмом ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», то частина 6 вказаної статті не може бути застосована до таких правовідносин, оскільки переговори сторін щодо зміни (за необхідності) істотних умов не проводяться.

З огляду на вказані обставини колегією суддів не приймаються посилання позивача на те, що, з огляду на відсутність відповідного письмового повідомлення відповідача впродовж місця після закінчення строку Договору про заперечення у поновленні Договору, Договір вважається поновленим на тих саме умовах і на той саме строк, так як фактично за наслідками зверненням до відповідача у порядку ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та недосягнення згоди щодо істотних умов Договору, станом на дату закінчення строку дії Договору позивач вже втратив переважне право на поновлення Договору на новий строк. При цьому положеннями ст. 33 Закону України «Про оренду землі» орендарю не надано можливість скористатися переважним правом на поновлення договору оренди землі на новий строк послідовно у двох процедурах, визначених ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

До того ж, як вірно встановлено судом першої інстанції, фактично умови додаткової угоди, яку позивач у позові просить визнати укладеної відрізняються від тих умов щодо яких ним було направлено відповідачу лист-повідомлення від 01.07.2021, що взагалі виключає можливість для задоволення вказаних позовних вимог з посиланням на порядок поновлення, визначений у ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

За таких обставин колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій справі.

Водночас колегія суддів зауважує позивачу і на тому, що заявлена ним позовна вимога про визнання поновленим Договору не відповідає способам захисту прав, інтересів суб`єктів господарювання, які визначені положеннями ГК України та ЦК України, що є самостійною підставою для відмови у її задоволенні.

Як було зазначено вище, поновлення договору оренди землі в судовому порядку, у передбачений ст. 33 Закону України «Про оренду землі» спосіб, вимагає укладення додаткової угоди між сторонами як єдиної підстави продовження орендних прав і обов`язків.

Належним і ефективним способом захисту порушеного права у цьому випадку є позов про визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту, оскільки сама по собі вимога про визнання договору оренди землі поновленим за своєю суттю є встановленням факту, який має юридичне значення, і не може забезпечити захисту порушеного права позивача в силу імперативного припису закону про обов`язковість оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення додаткової угоди, що, власне, і може бути предметом розгляду в суді.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17, від 15.01.2019 у справі № 922/1464/18, від 19.03.2019 у справі № 908/2484/17, від 09.06.2020 у справі 912/1860/19, від 26.01.2021 у справі № 923/722/19 та інших.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ГПК України).

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді із застосуванням способів захисту, які передбачені частиною другою статті 16 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 20 ГК України визначено способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18, пункт 5.5)). Тобто це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19, пункт 14) та від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19, пункт 40)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18, пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18, пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19, пункт 48), від 09.02.2021 у справі № 381/622/17 (провадження № 14-98цс20, пункт 14) та від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 42).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (такий висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20)).

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) виснував, що зазначена норма Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним».

Таким чином, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

В свою чергу, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Щодо посилань позивача на те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає про таке.

У поданому до суду першої інстанції 12.05.2022 клопотанні (а.с. 172) позивач просив відкласти розгляд справи з посиланням на запровадження воєнного стану та тимчасові перешкоди у придбанні пального.

В свою чергу за змістом положень ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Частина 1 ст. 202 ЦК України визначає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Колегія суддів зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів звертає увагу позивача на тому, що він не був позбавлений можливості прийняти участь в судовому засіданні поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення «EasyCon» участь у якому не потребує використання пального.

Окрім того, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із засад здійснення судочинства встановлено розумні строки розгляду справи судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, учасником якої є Україна, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України»).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Близька за змістом правова позиції щодо відсутності підстав для задоволення клопотання учасника справи про відкладення розгляду справи викладена у постанові Верховного Суду від 19.07.2022 у справі № 910/11818/18.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду Черкаської області від 12.05.2022 у справі №925/1383/21, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга Селянського (фермерського) господарства «Юлія» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою та судові витрати апелянта на отримання правової допомоги покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Юлія» на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.05.2022 у справі №925/1383/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 12.05.2022 у справі №925/1383/21 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Повернути до Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/1383/21.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 14.09.2022.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді В.В. Куксов

Є.Ю. Шаптала