ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2022м. ДніпроСправа № 904/309/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Товстоп`ятки В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Софіївка Агро", м. Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 955 451 грн 11 коп. за договором купівлі-продажу від 14.09.2020 № 5160АЛ

Представники:

від позивача: Талоконов К.В., ордер АЕ № 1132498 від 20.04.2022, адвокат;

від відповідача: Носик Б.М., ордер АЕ № 1118540 від 16.05.2022, адвокат.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 19.01.2022 № 1901/22-4, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Софіївка Агро" заборгованість в сумі 990 493 грн. 54 коп., з яких: 870 486 грн. 56 коп. - основний борг, 89 325 грн. 87 коп. 30% річних, 30 681 грн. 11 коп. - пеня, відповідно до умов договору купівлі-продажу від 14.09.2020 № 5160АЛ.

Витрати зі сплати судового збору в сумі 14 857 грн. 40 коп. та зі сплати вартості правничої допомоги в сумі 25 000 грн. 00 коп., які поніс позивач, а також витрати на професійну правничу допомогу, розмір якої, відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку, становить 20 000 грн 00 коп., які позивач планує понести, просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору в частині своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою господарського суду від 31.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 24.02.2022.

У призначений судом час 24.02.2022 підготовче засідання не відбулося у зв`язку з обставинами, які зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах військової агресії Російської Федерації проти України.

Ухвалою господарського суду від 24.02.2022 доведено до відома сторін, що про дату та час розгляду справи буде повідомлено додатковою ухвалою суду.

Ухвалою господарського суду від 26.05.2022 підготовче засідання по справі призначене на 23.06.2022.

14.06.2022 позивач подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог від 02.06.2022 № 0206/22-2К, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача 955 451 грн 11 коп., з яких: 712 589 грн. 46 коп. - основний борг, 71 297 грн. 17 коп. - пеня, 171 564 грн. 48 коп. - 30% річних, відповідно до умов договору купівлі-продажу від 14.09.2020 № 5160АЛ. Заява обґрунтована тим, що позивачем не врахований платіж відповідача в сумі 188 000 грн. 00 коп., у зв`язку із чим ним здійснений перерахунок основного боргу та штрафних санкцій станом на 01.06.2022, з урахуванням курсу продажу євро, встановленому у міжбанківській інформаційній системі "Укрділінг", сформованому на 16:00 год. 01.06.2022. Просив суд повернути з Державного бюджету 525 грн 63 коп. судового збору, надміру сплаченого позивачем, у зв`язку із зменшенням позовних вимог; покласти на відповідача судові витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 14 331 грн 77 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 45 000 грн 00 коп.

21.06.2022 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву від 20.06.2022 № б/н, в якому проти задоволення позову заперечував. В обґрунтування заперечень зазначив, що умови спірного договору не містять достатньо чітких даних, які б дозволяли визначити курс євро, який має застосовуватись для обрахунку вартості товару, а також містять посилання на курс визначений на сайті станом на 16:00, в той час, як такі дані на сайті відсутні. Отже, умови договору не дають можливість визначити курс валюти, який має застосовуватись для розрахунку вартості товару в гривні, а застосовані позивачем в розрахунку курси євро фактично визначені ним самостійно без погодження з відповідачем. Стверджує, що розрахунок суми боргу, наданий позивачем, не відповідає порядку обчислення сум, належних до сплати, відповідно до п. 3.1. договору. Розрахунки пені та 30% річних також виконані невірно. Здійснити контррозрахунок та визначити суми, які підлягають сплаті, технічно неможливо, так як відсутні дані, необхідні для здійснення формування ціни на товар, відповідно до порядку, встановленого п. 3.1. договору.

Крім того, у поданому відзиві відповідач виклав клопотання про зменшення розміру пені та 30% річних, заявлених позивачем до стягнення, на 50%, відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України. В обґрунтування клопотання зазначив, що наявна прострочка виникла через складне фінансове становище відповідача, яке не дає можливості вчасно здійснювати свої грошові зобов`язання за договором перед позивачем. При цьому, відповідач систематично здійснював заходи з оплати за поставлений товар, що підтверджується наданим позивачем розрахунком до позовної заяви. Враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження погіршення власного фінансового стану, виникнення ускладнень у здійсненні ним господарської діяльності чи завдання йому збитків в результаті дій відповідача з виконання умов договору та не співмірність заявлених до стягнення сум із вартістю поставленого товару, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, відповідач вважає, що стягнення з нього пені та 30% річних не може бути джерелом збагачення кредитора.

Також відповідач просив суд стягнути з позивача судові витрати відповідача на професійну правничу допомогу в сумі 25 000 грн. 00 коп, докази понесення яких будуть наді відповідачем протягом 5 днів після ухвалення рішення, відповідно до норм ч. 8 ст. 129 ГПК України.

У підготовчому засіданні 23.06.2022 оголошено перерву до 19.07.2022.

06.07.2022 позивач подав до суду відповідь на відзив від 05.07.2022 № 2К, в якій на спростування заперечень відповідача зазначив, що:

- умови договору, зокрема його п.3.1., містять достатньо чіткі дані, які дозволяють визначити курс євро, що має застосовуватись для обрахунку вартості товару, а роздруківки курсів валют з міжбанківської інформаційної системи «УкрДілінг», додані до заяви про зменшення позовних вимог, підтверджують відповідні курси євро, вказані у розрахунках до позовної заяви та заяви про зменшення розміру позовних вимог;

- розмір пені (неустойки), з урахуванням заяви № 0206/22-2К від 02.06.2022 про зменшення розміру позовних вимог, який заявлено до стягнення з відповідача у цій справі, складає лише 10 % від суми основного боргу, в той час як прострочення останнім оплати за товар становить вже більше 6 місяців. За цей період відповідачем не вчинялося жодних дій ні з мирного врегулювання питання щодо наявної заборгованості, ні повідомлено про причини неможливості своєчасної сплати боргу, ні здійснено часткових періодичних оплат, які свідчили б про бажання добросовісно виконати свої зобов`язання в межах спірного договору, а отже підстави для зменшення розміру пені (неустойки), заявленої до стягнення у цій справі відсутні;

- відповідачем не надане документальне підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в сумі 25 000 грн. та доказів на підтвердження порядку визначення розміру таких витрат, у зв`язку із чим позивач не погоджується із заявленим розміром вказаних витрат.

19.07.2022 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив від 19.07.2022, в яких стверджує, що курс валют саме на 16:00 годину сайт www.undinform.com, на який посилається позивач, не визначає; перехід за наведеним у відповіді на відзив посиланням відкриває сторінку, яка не містить інформації про курси валют на 16:00 годину . Таким чином, надані позивачем роздруківки з курсами валют не відповідають тим, які вказані на сайті, їх походження невідоме, отже, вони не можуть бути взяті до уваги. Відповідач наполягає на клопотанні про зменшення пені та 30% річних з підстав, викладених у відзиві. Щодо заперечень позивача проти заявленого відповідачем розміру понесених витрат на правничу допомогу зазначає, що сторони у договорі визначили вартість послуг про надання професійної правничої допомоги як фіксований гонорар, який не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого адвокатом, у зв`язку із чим вартість таких послуг є визначеною. Докази понесення таких витрат будуть надані відповідачем в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України. Просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою господарського суду від 19.07.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 04.08.2022.

25.07.2022 відповідач повторно подав заперечення на відповідь на відзив, в яких, зокрема, зазначив, що роздруківки курсів валют, додані позивачем до заяви про зменшення розміру позовних вимог від 02.06.2022, не можуть прийматися судом до розгляду як такі, що подані з порушенням строку і процедури подання доказів до суду.

Ухвалою господарського суду від 04.08.2022 судове засідання відкладене на 06.09.2022 за клопотанням відповідача.

У судовому засіданні 06.09.2022 представник позивача просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позові та заявах по суті справи, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог; представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та заявах по суті справи.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

14.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Софіївка Агро" (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 5160АЛ (надалі - договір), відповідно до п. 1.1 якого, продавець зобов`язується продати, а покупець прийняти та оплатити Причепний дискатор Kverneland QUALIDISC PRO 500 T #VPUDHAR11LGV10425 (далі - товар)

Комплектація товару та строк його оплати обговорені в додатку №1 до договору, що є його невід`ємною частиною (п. 1.2 договору).

Згідно із п. 3.1. договору ціна за товар формується виходячи з вартості товару в євро (в еквіваленті, по курсу, передбаченому цим договором) і встановлюється в українських гривнях, та вказується в додатку №1 до Договору. При цьому оплата товару здійснюється в національній валюті України у відповідності до нижченаведеної формули за відрахуванням раніше здійснених платежів:

S = Z x A грн, де:

S ціна товару на момент оплати, (грн);

Z узгоджена сторонами ціна товару у валюті, зазначена у п. 3.2 цього договору;

A міжбанківський курс продажу євро, встановлений у міжбанківській інформаційній системі «УкрДілінг» (сайт www.udinform.com), сформований на 16:00 за Київським часом (далі міжбанківський курс) на дату, що передує даті фактичної сплати покупцем коштів за товар.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що загальна вартість товару (ціна договору) становить 1 787 292,00 грн, в тому числі ПДВ 20% у розмірі 297 882,00 грн, що в еквіваленті за Міжбанківським курсом на дату, що передує даті укладання цього договору, становить 54 000,00 євро.

Відповідно до п. 3.3. договору розрахунки за цим договором здійснюються в національній валюті України згідно з п. 3.1 договору та додатком №1 до договору.

За умовами п. 5.1 договору платежі за товар здійснюються покупцем на користь продавця за банківськими реквізитами, вказаними в договорі, в 6 етапів:

- 1-й етап перший платіж;

- 2-й етап другий платіж;

- 3-й етап третій платіж;

- 4-й етап четвертий платіж;

- 5-й етап п`ятий платіж;

- 6-й етап оплата ціни договору, яка залишилася.

Платежі здійснюються у відповідності з Графіком оплати товару, вказаним в додатку № 1 до цього договору, з обов`язковим врахуванням вимог розділу 3 цього договору.

Графіком оплати товару, вказаним у додатку №1 до цього договору, визначено таке:

1. Перший платіж 5 400,00 євро, що еквівалентно 178 729,20 грн в т. ч. ПДВ до 15.09.2020;

2. Другий платіж 10 800,00 євро, що еквівалентно 357 458,40 грн в т. ч. ПДВ до 30.10.2020;

3. Третій платіж 10 800,00 євро, що еквівалентно 357 458,40 грн в т. ч. ПДВ до 30.11.2020;

4. Четвертий платіж 5 400,00 євро, що еквівалентно 178 729,20 грн в т. ч. ПДВ до 30.07.2021;

5. П`ятий платіж 10 800,00 євро, що еквівалентно 357 458,40 грн в т. ч. ПДВ до 30.09.2021;

6. Оплата суми договору, що залишилася 10 800,00 євро, що еквівалентно 357 458,40 грн в т. ч. ПДВ до 29.10.2021.

Пунктом 6.2 договору визначено, що у разі порушення покупцем строків оплати, передбачених договором, він сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу, за кожен день прострочення платежу за весь період прострочення та 30% річних від суми простроченого платежу.

Згідно п. 10.1. договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 14.09.2021, але, у будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе договірних зобов`язань.

На виконання умов договору між сторонами складений акт приймання-передачі від 17.09.2020, який підтверджує, що позивач передав відповідачу, а відповідач прийняв товар згідно специфікації, а саме Причепний дискатор Kverneland QUALIDISC PRO 500 T #VPUDHAR11LGV10425.

Пунктом 3 вказаного акту передбачено, що з моменту підписання цього акта зобов`язання позивача з передачі товару вважаються виконаними.

В порушення взятих на себе зобов`язань, відповідач за товар розрахувався частково, у зв`язку з чим (з урахуванням перерахунку суми заборгованості відповідача станом на дату складання заяви № 0206/22-2К від 02.06.2022 про зменшення розміру позовних вимог, за курсом продажу євро, встановленому у міжбанківських інформаційній системі «Укрділінг» (сайт www.udinform.com), сформованому на 16 год 00 хв за Київським часом на 01.06.2022) заборгованість відповідача складає 712 589,46 грн (20 858,21 євро * 34,1635 грн за 1 євро).

На підставі п. 6.2 договору позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 71 297 грн. 17 коп. за період з 31.07.2021 по 30.04.2022.

На підставі п. 6.2. договору та норм ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 30% річних в сумі 171 564 грн. 48 коп. за період з 31.10.2020 по 01.06.2022

Доказів оплати спірної вказаної заборгованості відповідачем сторонами до матеріалів справи не надано.

Предметом доказування у даній справі є обставини укладання договору купівлі-продажу, факт поставки товару, строк оплати, наявність часткової оплати, строк дії договору, наявність прострочення оплати вартості поставленого товару.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору купівлі-продажу, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

За нормами ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Перерахувавши суму заборгованості відповідача станом на дату складання позивачем заяви № 0206/22-2К від 02.06.2022 про зменшення розміру позовних вимог за курсом продажу євро, встановленому у міжбанківських інформаційній системі «Укрділінг» (сайт www.udinform.com), сформованому на 16 год 00 хв за Київським часом на 01.06.2022, суд встановив, що заборгованість відповідача складає 712 589,46 грн (20 858,21 євро * 34,1635 грн за 1 євро).

З урахуванням умов п. 5.1 договору та додатку № 1 до договору строк оплати переданого позивачем товару є таким, що настав.

Доказів оплати товару в сумі 20.858,21 євро відповідач не надав; доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, відповідач належними доказами не спростував.

Посилання відповідача на те, що розрахунок суми боргу, наданий позивачем, не відповідає порядку обчислення сум, належних до сплати відповідно до п. 3.1 договору, не обґрунтовано жодними доказами. Крім того відповідач контррозрахунку заборгованості не надав.

Оцінюючи заперечення відповідача, господарський суд доходить висновку, що вони носять формальний характер та не впливають на вирішення спору по суті, а тому відхиляються судом.

Посилання відповідача на неможливість здійснити розрахунок спірної суми заборгованості (оскільки відсутні дані необхідні для здійснення формування ціни на товар, відповідно до порядку, встановленого п. 3.1 договору) суд відхиляє також і з огляду на те, що відповідач здійснював розрахунок оплати за попередні періоди оплати товару і у нього з цього приводу не виникало зауважень чи складнощів у застосуванні п. 3.1 договору.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем своєчасно не сплачено вартість поставленого позивачем товару, суд вважає позовну вимогу про стягнення боргу у розмірі 712 589 грн. 46 коп. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарському кодексі України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

За розрахунком позивача пеня за загальний період прострочення з 31.07.2021 по 30.04.2022 складає 71 297 грн 17 коп.

Відповідач контррозрахунку не надав, позовні вимоги в цій частині належними та допустимими доказами не спростував.

Отже, розмір пені визнається судом обґрунтованим у заявленому розмірі згідно з неспростованим відповідачем розрахунком позивача.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За розрахунком позивача 30% річних за загальний період прострочення з 31.10.2020 по 01.06.2022 складає 171 564 грн 48 коп.

Відповідач контррозрахунку не надав, позовні вимоги в цій частині належними та допустимими доказами не спростував.

Отже, розмір 30% річних визнається судом обґрунтованим у заявленому розмірі згідно з неспростованим відповідачем розрахунком позивача.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої, визначені договором, майново-господарські зобов`язання перед позивачем з оплати переданого позивачем товару, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 712 589 грн. 46 коп. основного боргу, 71 297 грн. 17 коп. пені, 171 564 грн. 48 коп. 30% річних визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені та 30% річних, викладеному у відзиві на позовну заяву, господарський суд зазначає таке.

Згідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню з відповідача, суд оцінює, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

При цьому, судом врахована правова позиція, викладена у постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, щодо можливості зменшення судом розміру відсотків річних, що підлягають стягненню з боржника за порушення грошового зобов`язання, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення.

Так, в обґрунтування клопотання відповідач посилається на складне фінансове становище підприємства, яке не дає можливості вчасно здійснювати свої грошові зобов`язання за договором перед позивачем; часткову оплату вартості переданого позивачем товару; відсутність доказів погіршення фінансового стану позивача, виникнення ускладнень у здійсненні ним господарської діяльності чи завдання йому збитків в результаті дій відповідача з виконання умов договору; неспівмірність заявлених до стягнення сум із вартістю поставленого товару.

Надаючи оцінку доводам відповідача, господарський суд констатує, що останнім не надано належних доказів в обґрунтування вимоги про зменшення пені та 30% річних, які б свідчили про винятковість таких обставин, та, зокрема, доказів на підтвердження скрутного фінансового становища ТОВ "Софіївка Агро". Твердження відповідача про те, що позивачем не понесені витрати внаслідок прострочення відповідача, застосування до відповідача штрафних санкцій у розмірі, заявленому позивачем, не відповідає критеріям розумності та справедливості тощо, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

При цьому, господарський суд зазначає, що звертаючись з вимогою про стягнення пені, процентів річних або інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи розмір пені та 30% річних, що підлягають стягненню з відповідача в порівнянні зі спірною сумою основного боргу, господарський суд доходить висновку, що у даній справі відсутні істотні обставини, які б свідчили про існування підстав для зменшення розміру пені та 30% річних, виходячи з обставин винятковості, а тому вважає клопотання відповідача таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору у сумі 14 331 грн 77 коп. покладаються відповідача.

Враховуючи подану позивачем заяву № 0206/22-2К від 02.06.2022 про зменшення розміру позовних вимог, поверненню з Державного бюджету України на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 525 грн. 63 коп., сплачений відповідно до платіжного доручення № 3285 від 24.01.2022.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат позивача на професійну правничу допомогу у даній справі, господарський суд виходить з такого.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи позивач просить суд стягнути з відповідача 45 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до вимог, викладених у позовній заяві та заві про зменшення розміру позовних вимог № 0206/22-2К від 02.06.2022.

На підтвердження несення витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи позивачем надані копії договору про надання правничої (правової) допомоги №1/02-22 від 17.01.2022, додаткової угоди № 1 від 19.01.2022, платіжне доручення № 3287 від 24.01.2022 на суму 25 000,00 грн., ордер серія АЕ № 1119374 від 19.01.2022, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 19.12.2018 ДП № 4055.

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване ст.131-2 Конституції України, ст.16 ГПК, відповідними нормами Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування витрат на правову допомогу як складової судових витрат (п.12 ч.3 ст.2, ст.123, ч.2 ст126 ГПК).

Так, 17.01.2022 між Адвокатським бюро Талоконова Кирила (далі - бюро) та позивачем (далі - клієнт) укладений договір про надання правничої (правової) допомоги №1/02-22.

Відповідно до п. 1.1 договору № 1/02-22 від 17.01.2022 бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу щодо: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру; складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства); представництва та захисту інтересів клієнта в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, провадження у справах про адміністративні правопорушення, органах виконавчої служби, органах Національної поліції України, прокуратури, органах Державної фіскальної служби України та усіх інших правоохоронних органах, органах Державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України тощо з будь-яких питань; будь-яких інших питань правового характеру.

Розмір гонорару згідно п. 3.1 договору № 1/02-22 від 17.01.2022, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правничу (правову) допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін.

Договір діє з моменту погодження сторонами усіх істотних умов та підписання сторонами тексту договору та додатків (додаткових угод) до нього (п. 4.1 договору №1/02-22 від 17.01.2022).

19.01.2022 до договору № 1/02-22 від 17.01.2022 між бюро та клієнтом укладено додаткову угоду № 1 (далі додаткова угода № 1).

Пунктом 1 додаткової угоди № 1 визначено порядок та умови оплати гонорару за надання правничої (правової) допомоги бюро у спорі про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором купівлі-продажу № 5160АЛ від 14.09.2020.

Розмір гонорару за надання правничої (правової) допомоги по комплексному веденню вказаної у п. 1 цієї додаткової угоди справи у суді першої інстанції складає 25 000,00 грн. Сторони погодили, що визначений розмір гонорару за надання правничої (правової) допомоги встановлений у цій додатковій угоді у вигляді фіксованої суми, яка не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого бюро часу, а отже розмір гонорару є визначеним у розумінні ч. 3 ст. 126 ГПК України. Повна оплата гонорару за надання правничої (правової) допомоги за цією додатковою угодою здійснюється впродовж 30 (тридцяти) календарних днів з дати укладання цієї додаткової угоди (п. 2 додаткової угоди).

Розмір гонорару успіху за досягнення позитивного результату внаслідок надання бюро правничої (правової) допомоги клієнту відповідно до цієї додаткової угоди складає 20 000,00 грн. Під досягненням позитивного результату сторони розуміють винесення судом першої інстанції рішення на користь клієнта про стягнення з відповідача/відповідачів не менше 70% ціни позову без врахування штрафних санкцій.

Відповідно до наданого розрахунку позивачем визначений гонорар успіху у розмірі 20 000, 00 грн

В якості доказу оплати за надання правової допомоги згідно додаткової угоди № 1 до договору № 1/02-22 від 17.01.2022 до матеріалів справи долучено платіжне доручення № 3287 від 24.01.2022 на суму 25 000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1-2 частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Здійснюючи аналіз заявленої позивачем до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу у контексті зазначених правових критеріїв, суд приймає до уваги також норми статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з якими гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5 - 7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу витрат повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки наведені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Здійснивши аналіз ціни позову предмета та підстав позову, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, кількість сторін та інших учасників справи, значення для суспільного інтересу, суд дійшов висновку, що складності у розгляді справи не виникло.

За своєю категорією, враховуючи позицію позивача у справі, ця справа не є складною для адвоката, який за своїм правовим статусом має достатню правову кваліфікацію.

Представлені суду докази в підтвердження надання позивачу адвокатських послуг, пов`язаних з розглядом даної справи, не є безумовною підставою для відшкодування витрат в заявленому розмірі, адже розмір відповідних витрат має, крім іншого, відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

З вищевикладеного господарський суд дійшов висновку, що розмір витрат на правову допомогу у даній справі явно не відповідає критеріям співмірності із складністю справи, та не відповідає обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

За таких обставин, враховуючи розмір та співрозмірність заявлених до компенсації витрат на правничу допомогу, суд оцінив витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на вивчення договору та підготовку позовної заяви як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Софіївка Агро" (53800, Дніпропетровська область, Апостолівський район, м. Апостолове, вул. Криворізька, буд. 11А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" (49083, м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 31 Д, ) 712 589 грн. 46 коп. (сімсот дванадцять тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять грн. 46 коп.) основного боргу, 71 297 грн. 17 коп. (сімдесят одну тисячу двісті дев`яносто сім грн. 17 коп.) пені, 171 564 грн 48 коп. (сто сімдесят одну тисячу п`ятсот шістдесят чотири грн. 48 коп. ) 30 % річних, 14 331 грн. 77 коп. (чотирнадцять тисяч триста тридцять одну грн. 77 коп.) витрат зі сплати судового збору, 15 000 грн 00 коп. (п`ятнадцять тисяч грн. 00 коп.) витрат на правничу допомогу.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" (49083, м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 31 Д, ) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 525 грн 63 коп., сплачений у складі судового збору у сумі 14 857 грн 40 коп. за платіжним дорученням № 3285 від 24.01.2022, яке міститься в матеріалах справи, про що винести ухвалу.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 15.09.2022

Суддя І.А. Рудь