ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" вересня 2022 р. м. Вінниця Cправа № 902/727/22

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючий суддя Міліціанов Р.В.,

при секретарі Шейкіній М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства "Вінницький завод "Кристал", вул. 600-річчя, 21, м. Вінниця, 21100, код - 33323245

до: Акціонерного товариства "Вінницяобленерго", вул. Магістратська, 2, м. Вінниця, 21001, в особі Структурної одиниці "Вінницькі міські електричні мережі", вул. Пирогова, буд. 174, м. Вінниця, 21008, код - 25509880

про стягнення 89 126,55 грн

ВСТАНОВИВ:

11.08.2022 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (№ 01/137 від 03.08.2022 року) Акціонерного товариства "Вінницький завод "Кристал" до Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" в особі Структурної одиниці "Вінницькі міські електричні мережі" про стягнення 89 126,55 грн заборгованості, з яких 84 205,86 грн основного боргу та 4 920,80 грн пені за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № ВІ-ДСВ-002300 від 13.05.2021 року.

Ухвалою суду від 16.08.2022 року відкрито провадження у справі № 902/727/22 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання по суті на 13.09.2022 року.

09.09.2022 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву № СО-51-2259 від 07.09.2022 року, в якому останній зазначає, що визнає позов в частині основного боргу в сумі 84 205,86 грн та просить суд не застосовувати штрафні санкції у вигляді пені в сумі 4 920,80 грн.

13.09.2022 року до суду від представника відповідача надійшла заява (б/н від 13.09.2022 року) (вх.канц. № 01-34/7635/22) в якій останній просить суд проводити судове засідання за його відсутності.

13.09.2022 року до суду від представника позивача надійшла заява (б/н від 13.09.2022 року) (вх.канц. № 01-34/7636/22), в якій останній зазначає про погашення відповідачем 19.08.2022 року заборгованості в частині основного боргу в сумі 84 205,86 грн та просить суд проводити судове засідання за його відсутності.

Ст. 248 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При цьому, ст.ст. 42, 46 ГПК України зобов`язують сторони користуватись рівними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми ст.ст. 182, 183 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Як вбачається із позовної заяви, в якості підстави вимог позивач посилається на укладення між Акціонерним товариством "Вінницький завод "Кристал" та Акціонерним товариством "Вінницяобленерго" в особі Структурної одиниці "Вінницькі міські електричні мережі" договору про спільне використання технологічних електричних мереж № ВІ-ДСВ-002300 від 13.05.2021 року.

Враховуючи неналежне виконання умов укладеного договору, в частині оплати витрат на утримання технологічних електромереж спільного використання, у Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" в особі Структурної одиниці "Вінницькі міські електричні мережі" утворилась заборгованість в сумі 89 126,55 грн.

З метою захисту своїх прав Акціонерне товариство "Вінницький завод "Кристал" звернулось з позовом до суду про стягнення з Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" в особі Структурної одиниці "Вінницькі міські електричні мережі" 84 205,86 грн основного боргу та 4 920,80 грн пені за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № ВІ-ДСВ-002300 від 13.05.2021 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач заявлений позов визнає частково в частині основного боргу, зазначаючи що, за період з квітня 2022 року по червень 2022 року позивачем були надані акти прийому-здачі наданих послуг по договору про спільне використання технологічних електричних мереж на загальну суму 84 205,86 грн.

Однак, у зв`язку з введенням в Україні з 24.02.2022 року військового стану, значна кількість споживачів зупинила свою господарську діяльність, що в свою чергу вплинуло на зменшення грошових находжень за послуги з розподілу електричної енергії на рахунок відповідача.

Крім того через введення військового стану зменшився обсяг надходження коштів від підприємств та організацій, які фінансуються за рахунок бюджетних надходжень. Враховуючи зазначене, Оператор системи не мав можливості своєчасно розрахуватися за надані послуги.

19.08.2022 року відповідачем за платіжними дорученнями № 3342274 від 19.08.2022 року на суму 28 955,08 грн, № 3342272 від 19.08.2022 року на суму 27 097,89 грн., № 3342273 від 19.08.2022 року на суму 28 152,89 грн погашено в повному обсязі суму основного боргу у загальному розмірі 84 205,86 грн.

У зв`язку з викладеним, відповідач просить суд при ухваленні рішення врахувати обставини, які призвели до прострочення терміну оплати за послуги, надані позивачем по договору про спільне використання технологічних електричних мереж та не застосовувати санкції у вигляді стягнення пені в розмірі 4 920,80 грн.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, 13.05.2021 року між Акціонерним товариством "Вінницький завод "Кристал" (Основний споживач) та Акціонерним товариством "Вінницяобленерго" в особі Структурної одиниці "Вінницькі міські електричні мережі" (Оператор) укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж № ВІ-ДСВ-002300 (а.с.24-26, т.1).

Відповідно п.п 1.1 Договору Основний споживач зобов`язується забезпечити технічну можливість доставки електричної енергії необхідного обсягу та рівня потужності (із забезпеченням якості, надійності та безперервності) власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок Оператора системи або інших суб`єктів господарювання, розподіл (передачу) електричної енергії яким забезпечує Оператор системи, а Оператор системи - своєчасно сплачувати вартість послуг Основного споживача з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього Договору.

Згідно п. 1.2 Договору доставка електричної енергії забезпечується відповідно до Однолінійної схеми, яка є додатком 1 до цього Договору, наданого Основним споживачем, з обов`язковим зазначенням місць встановлення, типів, марки обладнання, довжини ліній, які задіяні в передачі електричної енергії.

Основний споживач забезпечує доставку електричної енергії до межі балансової належності належних йому електричних мереж, визначених Актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, який є додатком 2 до цього Договору.

За змістом п. 2.1 Основний споживач зобов`язаний зокрема щомісяця до 05 дня розрахункового періоду надавати Оператору системи рахунок на оплату послуг за спільне використання технологічних електричних мереж та два примірники Акта прийому-передачі наданих послуг, який є додатком 3 до цього Договору, оформлені Основним споживачем.

Оператор системи зобов`язаний зокрема здійснювати оплату за використання технологічних електричних мереж Основного споживача за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання технологічних електричних мереж Основного споживача здійснюється згідно з Порядком обрахування плати на спільне використання технологічних електричних мереж, який є Додатком 5 до цього Договору (п. 4.1 Договору).

Розділом 7 сторони погодили порядок розрахунків за спільне використання технологічних електричних мереж.

Розрахунковим вважається період з 01 числа розрахункового місяця до такого самого числа наступного місяця (п. 7.1 Договору).

Вартість послуг Основного споживача з утримання технологічних електричних мереж спільного використання визначається відповідно до Порядку обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, який є додатком 5 до цього Договору, розробленому відповідно до Методики обрахування плати (п. 7.2 Договору).

Сторони забезпечують доступ Оператора системи до розрахункових засобів обліку електричної енергії Основного споживача та інших суб`єктів господарювання, електроустановки яких приєднані до технологічних електричних мереж Основного споживача, у терміни (строки), встановлені договорами про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, укладеними між Оператором системи та Основним споживачем і між Оператором системи та іншими суб`єктами господарювання, електроустановки яких приєднані до технологічних електричних мереж Основного споживача.

Оплата Оператором системи послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого Основним споживачем рахунка та оформленого Акта прийому-передачі наданих послуг у десятиденний строк з дати отримання рахунка (п. 7.3 Договору).

Відповідно п. 8.6 Договору за внесення платежів, передбачених підпунктом 1 пункту 4.1 глави 4 Договору, з порушенням терміну (строку), визначеного додатком 5 до цього Договору, Оператор системи сплачує Основному споживачу пеню у розмірі -% за кожний день прострочення платежу враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Також, до умов укладено договору між сторонами підписано ряд додатків "Однолінійна схема спільного використання технологічних електричних мереж" (а.с. 27, т. 1), Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (а.с. 28, т. 1), Додаток № 3" Акт прийому-передачі наданих послуг" (а.с. 29, т. 1), Додаток № 5 "Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж" (а.с. 30, т. 1), "Кошторис обґрунтованих витрат на утримання технологічних електричних мереж" (а.с.31, т. 1), Додаток № 8 "Порядок обладнання технологічних електричних мереж спільного використання" (а.с. 32, т. 1).

Акціонерним товариством "Вінницький завод "Кристал" згідно листа № 01/87 від 04.05.2022 року надано рахунок на оплату витрат на утримання технологічних електромереж спільного використання за квітень 2022 року та Акт прийому-передачі наданих послуг №4.

19.05.2022 року термін оплати закінчився, оплата на рахунок Акціонерного товариства "Вінницький завод "Кристал" не надійшла.

Згідно листа №01/106 від 01.06.2022 року надано рахунок на оплату витрат на утримання технологічних електромереж спільного використання за травень 2022 року та Акт прийому-передачі наданих послуг №5.

17.06.2022 року термін оплати закінчився, оплата на рахунок позивача не надійшла.

Згідно листа №01/117 від 04.07.2022 року надано рахунок на оплату витрат на утримання технологічних електромереж спільного використання за червень 2022 року та Акт прийому-передачі наданих послуг №6.

18.07.2022 року термін оплати закінчився, оплату не здійснено.

Загальна сума заборгованості за квітень - червень 2022 року становить 84 205,86 грн.

Позивачем з попередженням та вимогою оплати заборгованості надіслано листи на адресу відповідача №01/123 від 19.07.2022 року та №01/127 від 22.07.2022 року.

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України) майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до п.2ст. 2 Закону України "Про ринок електричної енергії" основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема: правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку.

Постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 14 березня 2018 року №312 затверджено Правила роздрібного ринку електричної енергії. Вказані Правила регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами. Постанова набрала чинності з 19.04.2018.

Пунктом 1.1.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії передбачено, що ці Правила регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами.

Відповідно до п.2.5.1. Правил: для забезпечення розподілу електричної енергії іншим споживачам, а також для транспортування електричної енергії в мережі оператора системи розподілу електричними мережами, що не належать оператору системи розподілу, між оператором системи розподілу та споживачем та/або власником цих мереж, який не є оператором системи розподілу, на основі Типового договору про спільне використання технологічних електричних мереж (додаток 1 до цих Правил) укладається договір про спільне використання технологічних електричних мереж.

Пунктом 2.5.3 Правил передбачено, що оператори системи розподілу, які використовують технологічні електричні мережі основних споживачів для розподілу електричної енергії іншим споживачам, а також для транспортування електричної енергії у свої мережі, сплачують основним споживачам плату за спільне використання технологічних електричних мереж, яка визначається відповідно до методики, затвердженої Регулятором.

Відповідно до п.2.5.4. Правил: відшкодування витрат з утримання технологічних електричних мереж основного споживача оплачується відповідно до договору про спільне використання технологічних електричних мереж і обґрунтовується фактичними витратами основного споживача на утримання цих електричних мереж.

Згідно із пунктом 2.5.5 Правил: порядок та розмір плати за спільне використання технологічних електричних мереж, умови спільного використання технологічних електричних мереж основного споживача з оператором системи розподілу зазначаються в договорі про спільне використання технологічних електричних мереж.

Так, пунктом 4.1 Договору передбачено, що Оператор системи зобов`язаний зокрема здійснювати оплату за використання технологічних електричних мереж Основного споживача за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання технологічних електричних мереж Основного споживача здійснюється згідно з Порядком обрахування плати на спільне використання технологічних електричних мереж, який є Додатком 5 до цього Договору

Відповідно до п.2.5.6 Правил: обґрунтовані витрати на утримання технологічних електричних мереж відшкодовуються основному споживачу відповідно до його кошторису витрат на здійснення цієї діяльності.

Суд вбачає, кошторис витрат на утримання технологічних електричних мереж є основною складовою для розрахунку плати за спільне використання технологічних електричних мереж Власника мереж (фактично підставою для формування ціни договору).

Згідно з пунктами 5.1, 5.2 Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 12.06.2008 №691 (в редакції постанови НКРЕ № 1144 від 19.09.2017) далі Методика): загальна сума річних обґрунтованих витрат основного споживача визначається відповідно до розділу II "Порядок складення кошторису обґрунтованих річних витрат основного споживача на утримання електричних мереж спільного використання" цієї Методики (без податку на додану вартість). Плата за спільне використання (без податку на додану вартість) технологічних електричних мереж розраховується як добуток значення загальної величини витрат на утримання технологічних електричних мереж спільного використання на частку від ділення між обсягами віддачі електричної енергії з технологічних електричних мереж спільного використання до обсягу надходження в мережі спільного використання.

Пунктом 2.5 Методики встановлено, що кошторис витрат на утримання технологічних електричних мереж спільного використання з обґрунтуванням щодо кожної статті витрат та розрахунок плати за спільне використання технологічних електричних мереж подаються власником мереж щороку на погодження до відповідного структурного підрозділу НКРЕКП на території.

У разі обґрунтованих змін статей витрат на утримання технологічних електричних мереж спільного використання, наслідком яких є зміна суми витрат за кошторисом більше ніж на 5%, складу (конфігурації) електричних мереж, топології однолінійних схем, що відбулися протягом року, основний споживач зобов`язаний подати на погодження зміни до кошторису.

Кошторис витрат на утримання технологічних електричних мереж спільного використання та/або зміни до нього розглядаються відповідним структурним підрозділом НКРЕ території не більше 30 календарних днів.

Узгоджений зі структурним підрозділом НКРЕКП на території кошторис витрат утримання технологічних електричних мереж спільного використання (та/або зміни до нього який є невід`ємним додатком до договору про спільне використання технологічних електричних мереж, подається оператору системи основним споживачем (його уповноваженою особою) протягом 30 календарних днів від дати погодження безпосередньо або поштовим зв`язком (рекомендованим листом з повідомленням про вручення).

Кошторис витрат вважається поданим з дати його безпосереднього подання оператору системи або з дати відправлення рекомендованого листа.

Кошторис витрат діє протягом одного року від дати його подання основним споживачем (його уповноваженою особою) оператору системи. Якщо впродовж цього року основним споживачем не поданий оператору системи новий погоджений кошторис витрат на наступний рік, відшкодування витрат оператором системи основному споживачу припиняється.

З урахуванням наведеного, суд вбачає, що діючим законодавством операторам системи розподілу, до яких належить відповідач, встановлено, що обов`язок з відшкодування витрат на утримання технологічних електричних мереж спільного використання та здійснення плати за спільне використання технологічних електричних мереж здійснюється з 01 числа наступного календарного місяця від дати подання їх основним споживачем оператору системи.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по оплаті за спільне використання електричних мереж за період з квітня по червень 2022 року.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (ЦК України) зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 цього ж Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем в порушення прийнятих на себе зобов`язань за Договором не було здійснено остаточної оплати витрат на утримання технологічних електромереж спільного використання за відповідний період на суму 84 205,86 грн.

При цьому, 13.09.2022 року до суду від представника позивача надійшла заява (б/н від 13.09.2022 року), в якій останній зазначає, що відповідачем в добровільному порядку погашено заборгованість в сумі 84 205,86 грн за утримання технологічних електромереж спільного використання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що між сторонами відсутній спір в частині вимог щодо стягнення на користь позивача заборгованості в сумі 84 205,86 грн на утримання технологічних електромереж спільного використання за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № ВІ-ДСВ-002300 від 13.05.2021 року.

Відтак, провадження у справі № 902/727/22 в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Також, судом розглянуто вимоги щодо стягнення 4 920,80 грн пені.

Судом встановлено, що вимоги позивача про застосування заходів відповідальності ґрунтуються на погоджених сторонами положеннях договору.

Відповідно п. 8.6 Договору за внесення платежів, передбачених підпунктом 1 пункту 4.1 глави 4 Договору, з порушенням терміну (строку), визначеного додатком 5 до цього Договору, Оператор системи сплачує Основному споживачу пеню у розмірі -% за кожний день прострочення платежу враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Слід зазначити, що у відповідності до п. 3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із ч. 4 ст. 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача пені та штрафу є правомірною та обґрунтованою, оскільки відповідає вимогам чинного законодавства України.

Здійснивши розрахунок за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора суми пені, помилок не виявлено.

Відносно обґрунтованості та пропорційності нарахованого пені суд виходить з наступного.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

Закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Разом з тим, суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, що стягувана позивачем з відповідача сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання, тому, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Таким чином, суд, опираючись на встановлені обставини справи, з метою забезпечення балансу інтересів сторін, з огляду на вимоги розумності та справедливості, користуючись правом, наданим йому ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, вважає за необхідне зменшити розмір пені на 50%.

При цьому суд враховує, що за умовами укладеного договору відповідачем задоволено вимоги позивача та погашено основний борг в сумі 84 205,86 грн.

Також судом враховано, доводи відповідача викладені у відзиві № СЩ-51-2259 від 07.09.2022 року, щодо того, що у зв`язку з введенням в Україні з 24.02.2022 року військового стану, значна кількість споживачів зупинила свою господарську діяльність, що в свою чергу вплинуло на зменшення грошових находжень за послуги з розподілу електричної енергії на рахунок відповідача.

Окремо слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення неустойки. При цьому вирішення питання та розмір такого зменшення закон відносить на розсуд суду.

Отже, правомірно нараховану пеню в сумі 4 920,80 грн, слід зменшити на 50%, до 2 460,40 грн.

Суд виходить з того, що зменшення пені у даному співвідношенні відповідатиме принципам, справедливості, розумності та пропорційності.

Враховуючи викладене, в частині стягнення 2 460,40 грн пені слід відмовити.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин позовні вимоги Акціонерного товариства "Вінницький завод "Кристал" підлягають задоволенню судом частково.

Також, суд розподіляє судові витрати зі сплати судового збору, на підставі ст. 129 ГПК України.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно із ч.1 ст.130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Вирішення судом питання щодо зменшення розміру пені не впливає на розподіл судових витрат в частині відмови у задоволенні позову з цих підстав.

Витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України, з поверненням позивачу на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України з Державного бюджету України 50% сплаченого судового збору пропорційно погашеної відповідачем заборгованості - суми основного боргу у розмірі 84 205,86 грн згідно договору про спільне використання технологічних електричних мереж № ВІ-ДСВ-002300 від 13.05.2021 року.

Отже, поверненню підлягає 1 172,01 грн (50% - що становить половину судових витрат від суми погашеного боргу), з віднесенням на відповідача 1 308,99 грн судових витрат.

Також, судом встановлено надмірну сплату судового збору у розмірі 119,00 грн (оскільки ставку прожиткового мінімуму для обчислення суми судового збору слід визначати станом на 1 січня відповідного календарного року, а не станом на дату звернення до суду (ч. 1 ст. 4 Закону), яку може бути повернуто позивачу на підставі окремого клопотання згідно вимог Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження у справі № 902/727/22 за позовом Акціонерного товариства "Вінницький завод "Кристал" (вул. 600-річчя, 21, м. Вінниця, 21100, код - 33323245) до Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" (вул. Магістратська, 2, м. Вінниця, 21001) в особі Структурної одиниці "Вінницькі міські електричні мережі" (вул. Пирогова, буд. 174, м. Вінниця, 21008, код - 25509880) в частині стягнення 84 205,86 грн основного боргу за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № ВІ-ДСВ-002300 від 13.05.2021 року закрити.

3. Стягнути з Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" (вул. Магістратська, 2, м. Вінниця, 21001) в особі Структурної одиниці "Вінницькі міські електричні мережі" (вул. Пирогова, буд. 174, м. Вінниця, 21008, код - 25509880) на користь Акціонерного товариства "Вінницький завод "Кристал" (вул. 600-річчя, 21, м. Вінниця, 21100, код - 33323245) (розрахунковий рахунок НОМЕР_1 в АТ КБ "Приватбанк" МФО 302689 (, ІПН 86) 2 460,40 грн - пені та 1 308,99 грн - судових витрат зі сплати судового збору.

4. Відмовити у задоволенні позову Акціонерному товариству "Вінницький завод "Кристал" (вул. 600-річчя, 21, м. Вінниця, 21100, код - 33323245) в частині стягнення з Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" (вул. Магістратська, 2, м. Вінниця, 21001) в особі Структурної одиниці "Вінницькі міські електричні мережі" (вул. Пирогова, буд. 174, м. Вінниця, 21008, код - 25509880) 2 460,40 грн - пені.

5. Повернути Акціонерному товариству "Вінницький завод "Кристал" (вул. 600-річчя, 21, м. Вінниця, 21100, код - 33323245) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1 172,01 грн, сплачений за подачу позовної заяви згідно платіжного доручення № 613 від 08.08.2022 року (оригінал якого містяться у матеріалах справи).

6. Примірник рішення, засвідчений гербовою печаткою суду, є підставою для повернення Акціонерному товариству "Вінницький завод "Кристал" судового збору в розмірі 1 172,01 грн.

7. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

8. Примірник рішення надіслати на офіційні електронні адреси сторін, за їх відсутності - рекомендованим листом (позивачу - примірник рішення, скріплений гербовою печаткою суду), з повідомлення про вручення поштового відправлення, та засобами електронного зв`язку за наступною адресою: ; ; .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду.

Повний текст судового рішення складено 19 вересня 2022 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. 600-річчя, 21, м. Вінниця, 21100)

3 - Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" (вул. Магістратська, 2, м. Вінниця, 21001)

4 - Структурній одиниці "Вінницькі міські електричні мережі" (вул. Пирогова, буд. 174, м. Вінниця, 21008)