РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.09.2022Справа № 909/196/22

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін справу

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю Корпорація "Смарагд Прикарпаття"

вул. Марка Черемшини буд.2, м. Надвірна, Надвірнянський район, Івано-Франківська область, 78400

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАЛЬГАРАНТ"

вул. Воздвиженська, буд. 40/ Н/П №2, м. Київ 71, 04071

про стягнення 307 206,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Корпорація "Смарагд Прикарпаття" (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАЛЬГАРАНТ" (далі-відповідач) про стягнення 307 206,66 грн. заборгованості за Договором поставки №632/21/290 від 19.11.2021.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.06.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №909/196/22 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

Означену ухвалу, направлено відповідачу на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Поштове відправлення №371 отримано відповідачем 29.06.2022.

Отже відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи №909/196/22 однак своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Корпорація «Смарагд Прикарпаття» (за договором «Покупець») та Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАЛЬГАРАНТ» (за договором «Постачальник») був укладений Договір поставки №632/21/290 від « 19» листопада 2021р. (далі за текстом - «Договір»), згідно умов якого Постачальник зобов`язувався передати у власність, а Покупець прийняти та оплати Товар, асортимент, кількість та ціна якого вказані у рахунках-фактурах.

Позивач оплатив поставку Товару (ціна, кількість і найменування непоставленого товару вказана у рахунку-фактурі, що додається) на підставі наданого Відповідачем рахунку-фактури №СГ-0000260 від 26 січня 2022 року на загальну суму 477 471,43 грн. шляхом проведення тринадцяти банківських переказів протягом січня-лютого 2022 року, в тому числі здійснив перший платіж 28.01.2022 року в розмірі 20 000,00 гривень, проте Відповідач, всупереч умов Договору, не здійснив поставку оплаченого товару на загальну суму 307 206,66 грн.

Позивач за період від 28.01.2022 року по 15.02.2022 рік переказав на розрахунковий рахунок відповідача 463 000,00 грн. та отримав Товару на загальну суму 155 793,34 грн.

На підтвердження факту оплати непоставленого товару до заяви додаються платіжні доручення: №1798 від 28.01.2022 р., №1807 від 31.01.2022 р., №1824 від 01.02.2022 р., №163 від 02.02.2022 р„ №1829 від 02.02.2022 р., №172 від 04.02.2022 р., №184 від 07.02.2022 р„ №1867 від 09.02.2022 р., №195 від 09.02.2022 р„ №201 від 10.02.2022 р., №206 від 11.02.2022 р., №217 від 14.02.2022 р,, №239 від 15.02.2022 р.

Факту замовлення товару та підстави оплати на рахунок Відповідача грошових коштів на загальну суму 477 471.43 грн., підтверджується рахунком-фактурою № СГ-0000260 від 26 січня 2022 року.

В пункті 3.4 Договору передбачено, що оплата Товару здійснюється шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 2 (двох) банківських днів з моменту виставлення рахунку або на інших умовах вказаних в рахунку або Специфікаціях до даного Договору поставки 5000,00 грн. попередньої оплати та залишок грошового зобов`язання по факту поставки на склад Покупця до його розвантаження. Зобов`язання покупця щодо оплати вважаються виконаними з дати надходження коштів на поточний рахунок Постачальника.

Пунктом 4.16 Договору передбачено, що строк поставки Товару складає 10 (десять) робочих днів з дати отримання попередньої оплати на рахунок Постачальника.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач зазначає, що виходячи з умов Договору, Позивач виконав свої обов`язки з оплати за Договором поставки товару та справедливо очікував здійснення поставки Відповідачем на виконання взятого ним обов`язку, проте Відповідачем взяті на себе обов`язки виконано не було.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 ГК України, глави 54 ЦК України (поставка, купівля-продаж).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

На виконання умов Договору та заявки позивач здійснив оплату товару на загальну суму 477 471,43 грн. Натомість, Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання передбачені Договором та у строк передбачений умовами укладеного між Сторонами Договором не здійснив у повному обсязі поставку оплаченого Товару. У зв`язку з чим, у Відповідача перед Позивачем утворилась заборгованість на загальну суму 307 206,66 грн.

За твердженням позивача, котре не спростоване відповідачем, станом на день подання позову зобов`язання з поставки оплаченого товару у розмірі 307 206,66 грн. відповідачем не виконано. Вказане відповідачем не заперечується.

Доказів поставки товару (підписаного акту прийому передачі), або відмови позивача від прийняття обладнання або повернення суми попередньої оплати матеріали справи не містять. вказане відповідачем не заперечується.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сума заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 307 206,66 грн. документально підтверджена та належним чином доведена, а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, відповідач суду не надав, жодного заперечення проти позову не навів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАЛЬГАРАНТ" (вул. Воздвиженська, буд. 40/ Н/П №2, м. Київ 71, 04071; ідентифікаційний код 42050221) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Корпорація "Смарагд Прикарпаття" (вул. Марка Черемшини буд.2, м. Надвірна, Надвірнянський район, Івано-Франківська область, 78400; ідентифікаційний код 30417665) 307 206,66 грн. основного боргу та 4608,10 грн. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов