УХВАЛА

м. Київ

19.09.2022Справа № 910/9188/22

Суддя господарського суду міста Києва Ломака В.С., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Рівер»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Леге Артіс»

про стягнення заборгованості, розірвання договору та зобов`язання

вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Голден Рівер» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Леге Артіс» (далі - відповідач) про:

- стягнення з відповідача на користь позивача 207 702, 42 грн., з яких: 137 315, 00 грн. орендна плата, 17 392, 65 грн. пеня, 13 731, 21 грн. штраф, 8 621, 91 грн. інфляційні втрати, 16 260, 82 грн. 36 % річних, 14 380, 83 заборгованість за платежами з відшкодування вартості електроенергії, природного газу, водопостачання та водовідведення;

- розірвання Договору оренди нежитлового приміщення від 04.01.2021 № 16;

- зобов`язання відповідача звільнити та повернути орендоване приміщення шляхом виселення з нежитлового приміщення № 57 загальною площею 65, 3 кв. м., розміщеного на 5 (п`ятому) поверсі нежитлової будівлі, що розташована за адресою: Київська область, Бутанський (раніше Києво-Святошинський) район, село Петропавлівська Борщагівка, вулиця Соборна, 2-В.

Розглянувши матеріали вказаної позовної заяви, господарський суд міста Києва дійшов висновку про необхідність її передачі за виключною підсудністю до господарського суду Київської області з огляду на таке.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Частиною 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тобто, загальне правило територіальної підсудності щодо пред`явлення позову за місцезнаходженням відповідача застосовується лише у випадку, коли інші правила підсудності не встановлені положеннями Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 30 Господарського процесуального кодексу України встановлена виключна підсудність справ.

Так, частина 3 вищевказаної норми процесуального права передбачає, що спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

При цьому, тлумачення частини 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України повинно відбуватися з урахуванням принципу правової визначеності, який, в аспекті даного спору, полягає у забезпеченні здатності вірного тлумачення закону пересічною особою. Зокрема, встановлюючи підхід до тлумачення правових норм, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.07.1995 у справі "Толстой-Милославський" (Tolstoy Miloslavsky) проти Сполученого Королівства (скарга №18139/91), визначаючи зміст терміну "передбачений законом" сформулював наступну умову: положення національного законодавства повинні бути настільки ясними, зрозумілими і визначеними, щоб будь-яка людина, за необхідності скориставшись порадою юриста, могла б повністю зрозуміти зміст закону.

З огляду на зазначений підхід Європейського суду з прав людини до тлумачення правових норм, положення частини 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України означають, що спір має розглядатися за правилами виключної підсудності, коли нерухоме майно, право власності на таке майно або інші вимоги, що стосуються нерухомого майна, є предметом спору.

Водночас, як свідчить правозастосовна практика Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 20.09.2018 у справі № 902/919/17, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Згідно з положеннями статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

За таких обставин, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

При цьому, виключна підсудність встановлена з метою забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи. Зазначені у законі суди можуть здійснити такий розгляд, оскільки в районі їх діяльності знаходиться основна маса доказів.

Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду у справі № 638/1988/17 від 10.04.2019 правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Згідно з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах у справі № 460/4286/16-ц від 23.01.2018 та у справі № 640/16548/16-ц від 16.05.2018, до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 Цивільного кодексу України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Як зазначалось вище, предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості з орендної плати та нарахованих на вказану заборгованість штрафних санкцій і компенсаційних виплат, розірвання Договору оренди нежитлового приміщення від 04.01.2021 № 16 та зобов`язання відповідача звільнити та повернути орендоване приміщення шляхом виселення з нежитлового приміщення № 57 загальною площею 65, 3 кв. м., розміщеного на 5 (п`ятому) поверсі нежитлової будівлі, що розташована за адресою: Київська область, Бутанський (раніше Києво-Святошинський) район, село Петропавлівська Борщагівка, вулиця Соборна, 2-В.

З долученої до матеріалів позовної заяви копії Договору оренди нежитлового приміщення від 04.01.2021 № 16 вбачається, що спірний об`єкт оренди знаходиться за адресою: 08129, Україна, Київська область, Києво-Святошинський район, село Петропавлівська Борщагівка, вулиця Соборна, 2-В.

З огляду на викладене, суд вважає, що спір у даній справі виник з приводу нерухомого майна, оскільки позовні вимоги мають явний, очевидний правовий зв`язок із вищевказаним нерухомим майном, що є предметом Договору оренди нежитлового приміщення від 04.01.2021 № 16, відповідно, і позов має розглядатися за правилами виключної підсудності.

Беручи до уваги те, що місцезнаходженням нерухомого майна, з приводу речових прав на яке виник спір у даній справі є Київська область, суд дійшов висновку про підсудність вказаного спору господарському суду Київської області.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 31 Господарського процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Керуючись статтями 30, 31, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. 1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Рівер» () до Товариства з обмеженою відповідальністю «Леге Артіс» () про стягнення заборгованості, розірвання договору та зобов`язання вчинити дії передати за підсудністю до господарського суду Київської області (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 16).

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів шляхом подання апеляційної скарги, з урахуванням положень п. 17.5 ч. 1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.С. Ломака