ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"12" вересня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/1313/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

секретар судового засідання: Вакарчук Д.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Швець О.В.;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: фізичної особи-підприємця Жовтіс Олександр Олександрович ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

до відповідача: фізичної особи-підприємця Мутавчі Людмили Петрівни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

про стягнення 111042,50 грн.

1. Суть спору.

Позивач ФОП Жовтіс О.О. звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №1360/22 від 24.06.2022) до відповідача ФОП Мутавчі Л.П., в якій просить суд стягнути з останнього 100000,00 грн. основного боргу, 4263,00 грн. пені, 6140,00 грн. інфляційних втрат, 639,50 грн. 3% річних та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору суборенди нерухомого майна №02/02/22 від 01.02.2022 в частині повної та своєчасної оплати орендних платежів.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.06.2022 було залишено без руху позовну заяву (вх. ГСОО №1360/22 від 24.06.2022) ФОП Жовтіса О.О. та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10-ти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

08.07.2022 судом отримано від ФОП Жовтіса О.О. заяву (вх. ГСОО №12593/22) про залучення доказів, відповідно до якої позивачем надано відповідні документи на виконання ухвали суду від 29.06.2022 та усунуто встановлені судом недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 13.07.2022 було відкрито провадження у справі №916/1313/22 за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 17.08.2022.

05.08.2022 судом отримано від ФОП Мутавчі Л.П. відзив (вх.№15460/22).

У судовому засіданні 17.08.2022 суд протокольною ухвалою оголосив перерву в судовому засіданні при розгляді справи №916/1313/22 до 12.09.2022.

25.08.2022 до суду від ФОП Жовтіса О.О. надійшли заява (вх.№17267/22) про долучення документів до матеріалів справи та відповідь на відзив (вх.№17340/22).

05.09.2022 судом отримано від ФОП Мутавчі Л.П. заперечення (вх.№18741/22).

12.09.2022 судом отримано від ФОП Жовтіса О.О. заяву (вх.№19108/22), в якій позивач повідомив суд, що докази, які підтверджують витрати на професійну правничу допомогу будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду для вирішення питання про їх розподіл.

В судове засідання, призначене судом на 12.09.2022, з`явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник позивача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, однак був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання під розписку в попередньому судовому засіданні.

У судовому засіданні 12.09.2022 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення суду та повідомив, що повний текст буде складено 19.09.2022.

3. Аргументи учасників справи.

3.1. Доводи ФОП Жовтіса О.О..

Позивач повідомив, що 01.02.2022 між ФОП Жовтісом О.О. та ФОП Мутавчі Л.П. було укладено договір суборенди нерухомого майна № 02/02/22.

За твердженням позивача, станом на дату подачі цього позову жодної оплати за суборенду з боку відповідача не надійшло. Таким чином, у суборендаря за період суборенди з 01 лютого 2022 року - по червень 2022 року включно, виникла основна заборгованість з суборендної плати у розмірі 100000 грн.

Також як було заявлено позивачем, станом на 24 червня 2022 року суборендар за несвоєчасне внесення суборендної плати, повинен сплатити на користь суборендодавця пеню у розмірі 4263,00 грн, а також 3% річних за період з 08.02.2022 по 24.06.2022 у розмірі 639,50 грн. та інфляційні нарахування за період з 08.02.2022 по 31.05.2022 у розмірі 6140,00 грн.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що наданий відповідачем лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не є сертифікатом, який стосується безпосередньо відповідача та виданий за його зверненням. У вказаному листі відсутня інформації про те, що зобов`язання відповідача як орендаря за договором суборенди нерухомого майна №02/02/22 від 01.02.2022 не можуть бути своєчасно виконані внаслідок настання форс-мажорних обставин. Це свідчить про недоведеність відповідачем наявності для нього форс-мажорних обставин, які безпосередньо призвели до невиконання ним своїх зобов`язань за договором суборенди нерухомого майна № 02/02/22 від 01.02.2022, а також не доведено, що такі обставини реально вплинули на неможливість виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором.

Позивач звертає увагу, що повідомлення про форс-мажорні обставини від 24.02.2022, на які посилається відповідач, було направлено ним позивачу лише 15.06.2022 (майже через 4 місяці). Більш того, таке повідомлення було оформлене позивачем після отримання ним 11.06.2022 від позивача претензії вих.№10/06/2022 від 10.06.2022 про сплату заборгованості за договором суборенди нерухомого майна № 02/02/22 від 01.02.2022.

Як вказує позивач, жодних доказів того, що відповідач був позбавлений можливості користуватись орендованим приміщенням (не був допущений до приміщення, відсутній доступ до приміщення, пошкодження або знищення приміщення, інша перешкода) до суду не надано. Нормативним актами про введення в Україні воєнного стану не встановлена заборона на оренду приміщень, заборона на здійснення господарської діяльності. Доказів зупинення здійснення господарської діяльності відповідачем до суду не надано.

Позивач стверджує, що відповідач не був позбавлений можливості користуватися майном, яке є предметом договору суборенди. Більш того, він користувався та продовжує користуватись орендованим приміщенням, про що свідчить акт від 11.06.2022 та протокол огляду від 23.08.2022.

Отже, на думку позивача, відповідачем не було надано до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав для повного звільнення його від виконання своїх договірних зобов`язань.

3.2. Доводи ФОП Мутавчі Л.П..

Відповідач, посилаючись на ст. 762 Цивільного кодексу України, зазначає, що введення в Україні з 24.02.2022 воєнного стану є обставиною за якої наймач звільнений від зобов`язання сплачувати орендну плату, оскільки має місце об`єктивна неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Також відповідач посилається на наявність форс-мажорних обставин, пов`язаних із воєнним станом на території України та зазначає, що ним вживались усі заходи для зв`язку з позивачем та повідомлення про неможливість користування зазначеним приміщенням, однак, у договорі суборенди суборендодавець не вказав ані номеру телефону, ані електронної адреси, зазначено лише місце реєстрації, а саме: 65080, м. Одеса, вул. Варненська, будинок 2, корпус 2, квартира 58.

Крім цього, відповідач звертає увагу на лист Торгово-промислової палати України вих. №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, опублікований на офіційному веб-сайті, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).

Відповідач повідомив, що 15.06.2022 ФОП Мутавчі Л.П. звернулась до позивача з листом з пропозицією укласти додаткову угоду до договору з метою вирішення питання щодо розміру орендної плати на період дії воєнного стану. Однак, відповідно до інформації з офіційного веб-сайту Укрпошти, вказане відправлення станом на 04.08.2022 не вручено.

В подальшому, як вказує відповідач, 23.06.2022 ФОП Мутавчі Л.П. звернулася до позивача з листом про дострокове розірвання договору суборенди у зв`язку з введенням військового стану та неможливістю користування вказаним приміщенням. Згідно інформації з офіційного веб-сайту Укрпошти, вказане відправлення станом на 04.08.2022 також не вручено.

На думку відповідача, позивач навмисно не отримує поштові відправлення, при цьому, позивач не повідомляв ФОП Мутавчі Л.П. про зміну реєстрації, додаткових угод щодо зміни реквізитів сторін договору - не укладалось.

Отже, як вважає відповідач, в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі, оскільки, враховуючи те, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили), що підтверджено довідкою Торгово-промислової палати України та встановлено п. 7.2. договору суборенди та фактичну неможливість здійснювати підприємницьку діяльність.

В запереченнях відповідач стосовно вручення претензії від 10.06.2022, зазначив, що невідомими відповідачу особами, якими складено акт від 11.06.2022 про відмову від підпису, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Казарян Ваге складено акт про відмову відповідачем від підпису про отримання претензії. Жодних доказів наявності повноважень на представництво ФОП Жовтіса О.О. у вказаних осіб не було. Крім того, достовірність підпису ФОП Жовтіс О.О. на вказаній претензії також не встановлено, оскільки жодного зв`язку з суборендодавцем немає, засобів телефонного зв`язку, електронної пошти відповідачу невідомо, листи за адресою реєстрації не приймаються. Отже, звісно, ФОП Мутавчі Л.П. перебуваючи у орендованому приміщенні 11.06.2022 відмовилась приймати від сторонніх осіб вказану позивачем претензію.

При цьому, як стверджує відповідач, факт знаходження у вказаному приміщенні жодним чином не свідчить про здійснення підприємницької діяльності відповідачем у вказаний період, задля чого власне і було укладено договір суборенди.

Також відповідач зазначає, що з 01.08.2022 ФОП Мутавчі Л.П. орендує вказане приміщення у власника вказаного приміщення ОСОБА_3 . Договір суборенди, на який посилається позивач розірваний в односторонньому порядку, про що ФОП Мутавчі Л.П. повідомлено позивача за 50 днів, що передбачено самим договором суборенди.

Таким чином, на думку відповідача, позивачем у відповіді на відзив не спростовано фактів викладених відповідачем у відзиві на відзив.

4. Обставини справи, встановлені судом.

01.02.2022 між ФОП Жовтісом О.О. (Суборендодавець) та ФОП Мутавчі Л.П. (Суборендар) було укладено договір суборенди нерухомого майна №02/02/22, відповідно до умов якого, Суборендодавець зобов`язується передати Суборендареві, а Суборендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення (реєстраційний номер: 28642507; тип об`єкту: нежитлове приміщення №1, номер запису 635 в книзі: 91неж-і23), загальною площею: 32,2 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_3 (Об`єкт суборенди).

Відповідно до п.2.1 договору суборенди, право тимчасового користування Об`єктом суборенди переходить до Суборендаря з дати підписання сторонами акту прийому-передачі Об`єкту суборенди. Об`єкт суборенди вважається фактично переданим в суборенду Суборендарю в момент підписання уповноваженими представниками Сторін Акту прийому-передачі Об`єкту суборенди.

Згідно п.3.1 договору суборенди, за користування Об`єктом суборенди Суборендар сплачує Суборендодавцю суборендну плату в розмірі 20000,00 гривень без ПДВ на місяць. До розміру суборендної плати за цим Договором входить сума вартості комунальних послуг за користування Об`єктом суборенди.

Як передбачено п. 3.5 договору суборенди, суборендна плата оплачується Суборендарем з дати підписання Сторонами акту приймання-передачі Об`єкта суборенди та по дату підписання Сторонами акту приймання-передачі Об`єкта суборенди.

Пунктами 3.6, 3.7 договору суборенди встановлено, що суборендна плата повинна перераховуватися щомісячно, не пізніше 7 (сьомого) числа місяця, за який здійснюється оплата. Суборендна плата перераховуються Суборендарем у національній валюті України банківський рахунок Суборендодавця щомісяця.

Суборендодавець має право вимагати своєчасної та повної сплати Суборендарем суборендної плати, визначеної даним Договором (п. 4.1.2 договору суборенди).

Суборендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати суборендну плату (п.4.2.1 договору суборенди).

За положеннями п.п. 5.1, 5.2 договору суборенди, при порушенні своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, визначену Договором та/або чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушення умов, визначених Договором. Сторона не несе відповідальності за порушення Договору, якщо воно сталося не з її вини (умислу чи необережності). Сторона вважається невинуватою і не несе відповідальності за порушення Договору, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних, від неї заходів щодо належного виконання цього Договору.

Згідно п.5.4 договору суборенди, у разі несвоєчасного внесення суборендної плати Суборендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної суми невнесених в строк коштів за кожен день прострочення.

Відповідно до п.6.3 договору суборенди, договір набуває чинності з дати його підписання Сторонами і діє з « 01» лютого 2022 р. по « 01» лютого 2023 р.(включно). Строк користування Об`єктом суборенди починається з дати підписання Акту приймання-передачі.

Як встановлено п. 6.8 договору суборенди, у випадках розірвання цього Договору за ініціативою Суборендаря, останній зобов`язаний письмово повідомити Суборендодавця про це не менш, ніж за 1 (один) місяць до розірвання.

Договір вважається розірваним з моменту підписання Сторонами відповідної додаткової угоди до нього. (п.6.10 договору оренди).

Також як передбачено розділом 7 договору суборенди, Сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов`язань за цим Договором, якщо причиною такого невиконання або неналежного виконання послужили обставини непереборної сили (форс-мажор), що роблять неможливим належне виконання зобов`язань за цим Договором. Під обставинами непереборної сили розуміються події, які не існували в момент підписання цього Договору, наступ і дія яких Сторони не могли передбачати і подолати, а саме: повінь, землетрус, пожежа, інші стихійні лиха, а також вибух, військові дії, дії урядових органів у вигляді постанов і законодавчих актів, які погіршують правовий статус і режим суб`єктів справжнього Договору та об`єкта, що є предметом цього Договору. Якщо будь-яка з таких обставин безпосередньо вплинула на виконання зобов`язань у строк, встановлений в цьому Договорі, то цей строк відповідно продовжується на час дії відповідної обставини. Сторона, для якої створилася неможливість виконання зобов`язання, про настання, передбачуваному строку дії і припинення вищевказаних обставин, зобов`язана повідомити про це іншу сторону. Факти, викладені у повідомленні, повинні бути підтверджені Торгово-промисловою палатою України.

Відповідно до акту прийому-передачі від 01.02.2022 Суборендодавець передав, а Суборендар прийняв в строкове платне користування за цим договором нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення (реєстрацій ний S номер: 28642507; тип об`єкту: нежитлове приміщення №1, номер запису 635 в книзі: 91неж-113), загальною площею: 32,2 кв.м., розташоване за адресою: Україна, Одеська область, місто Одеса, вул. Старопортофранківська, 141.

В підтвердження того, що ФОП Жовтіс О.О. має право передавати в суборенду нерухоме майно за адресою: Україна, Одеська область, місто Одеса, вул. Старопортофранківська, 141, позивач надав до суду копію договору оренди нерухомого майна №01/02 від 01.02.2022, укладеного між Соломко О.С. (Орендодавець) та ФОП Жовтіс О.О. (Орендар), відповідно до п.4.4.2 якого Орендар має право передавати Об`єкт оренди або його частину в суборенду.

10.06.2022 ФОП Жовтісом О.О. було сформовано претензію Вих. №10/06/2022 з вимогою повернення заборгованості за договором суборенди №02/02/22 в розмірі 102537,51 грн.

Вказану претензію було вручено 11.06.2022 ФОП Мутавчі Л.П. довіреною особою ФОП Жовтіса О.О. в приміщенні Об`єкта суборенди, між тим, ФОП Мутавчі Л.П. відмовилася від підпису про отримання такої претензії, про що свідчить копія акту про відмову від підпису від 11.06.2022.

15.06.2022 ФОП Мутавчі Л.П. було надіслано на адресу місцезнаходження ФОП Жовтіса О.О. повідомлення про форс-мажорні обставини із роздруківкою офіційного листа ТПП України за вих. № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

Вказаним листом вих. № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, ТПП України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану із 05:30 ранку 24.02.2022 строком на 30 діб відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Для засвідчення форс-мажорних обставин ТПП підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності.

23.06.2022 ФОП Мутавчі Л.П. було надіслано на адресу місцезнаходження ФОП Жовтіса О.О. повідомлення про дострокове припинення (розірвання) договору.

Як вбачається із роздруківок трекінг-сервісу Укрпошти, вказані вище повідомлення були невручені ФОП Жовтісу О.О. та повернулись за зворотною адресою з причин закінчення встановленого терміну зберігання.

Також у матеріалах справи наявна копія протоколу огляду від 23.08.2022 проведеного слідчим СВ Відділення поліції №1Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області підполковником поліції Макарченком Д.О. в рамках кримінального провадження №0000297, відповідно до якого встановлено, що на момент проведення огляду приміщення за адресою: місто Одеса, вул. Старопортофранківська, 141, ФОП Мутавчі Л.П. в зазначеному приміщенні проводила господарську діяльність.

За таких обставин, нездійснення відповідачем орендних платежів стало підставою для звернення позивача до суду із позовними вимогами про стягнення із ФОП Мутавчі Л.П. 100000,00 грн. основного боргу, 4263,00 грн. пені, 6140,00 грн. інфляційних втрат, 639,50 грн. 3% річних.

5. Позиція суду.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України зарахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В силу вимог ч.1 ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч.1. ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

У відповідності ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. (ч.6 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Як передбачено ч.1 ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 статті 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Доводи відповідача ґрунтуються фактично на неможливості використання Суборендарем об`єктом суборенди через введення на території України воєнного стану та посилається на форс-мажорні обставини.

При цьому суд зауважує, що невикористання приміщення у період дії форс-мажорних обставин має бути підтверджено доказами, наприклад, актом про неможливість використання об`єкта оренди за призначенням та тимчасове припинення функціонування такого об`єкту. (Постанова Верховного суду від 15.02.2022 у справі № 910/4532/21).

Водночас саме лише введення воєнного стану без відповідних доказів не є перешкодою для здійснення суб`єктами господарювання своєї підприємницької діяльності та отримання прибутку від такої діяльності, а відповідачем, в свою чергу, не доведено належними та допустимими доказами неможливості користування об`єктом суборенди через обставини за які він не відповідає, а також що такі обставини перешкоджали належному виконанню ним своїх зобов`язань за договором суборенди нерухомого майна №02/02/22 від 01.02.2022.

Між тим, Верховний Суд в постанові від 21 липня 2021 р. у справі № 912/3323/20 чітко зазначив, що відсутність коштів на виконання зобов`язань не є підставою для звільнення від виконання зобов`язання.

Враховуючи викладене та встановлені судом обставини, а також з огляду на те, що відповідачем не надано доказів здійснення повної та своєчасної оплати оренди за договором суборенди за лютий червень 2022 року, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог позивача щодо стягнення з ФОП Мутавчі Л.П. основного боргу в розмірі 100000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за період з 08.02.2022 по 24.06.2022 у розмірі 639.50 грн. та інфляційних нарахувань за період з 08.02.2022 по 31.05.2022 у розмірі 3204,24 грн., суд встановив його обґрунтованість та арифметичну правильність.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як передбачено ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч.1 ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також згідно з положеннями ст. 218 ГК України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та ОМС повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обс тавини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта г( сподарської діяльності за собіварі іс тю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Статтями 4.1, 4.2, 4.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44 (5), Торгово-промислова палата України відповідно до статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру, а зацікавленій особі необхідно довести факт їх виникнення та те, що обставини є непереборними для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їхню надзвичайність і невідворотність.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 25 січня 2022 р. №904/3886/21, від 01.06.2021 у справі №910/9258/20.

Саме лише посилання сторони у справі на наявність непереборних обставин та надання підтверджуючих доказів не можуть вважатися безумовним доведенням відповідних обставин. Саме суд на підставі наявних у матеріалах справи доказів повинен встановити, чи справді обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними та незворотними, та об`єктивно зробили належне виконання стороною зобов`язання неможливим.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 липня 2019 р. у справі № 917/1053/18.

Враховуючи викладене суд погоджується із доводами позивача, що лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, не є сертифікатом, який стосується безпосередньо відповідача та виданий за його зверненням та у вказаному листі відсутня інформації про те, що зобов`язання відповідача як орендаря за договором суборенди нерухомого майна № 02/02/22 від 01.02.2022р. не можуть бути своєчасно виконані внаслідок настання форс-мажорних обставин.

За таких обставин, суд вважає помилковими та недоведеними посилання відповідача про наявність форс-мажорних обставин, що свідчать про неможливість виконання зобов`язання за договором суборенди №02/02/22, на підставі чого суд доходить висновку про правомірність нарахування позивачем відповідачу пені.

При цьому посилання відповідача на знаходження у ФОП Мутавчі Л.П. на утриманні неповнолітньої дитини не приймаються судом до уваги, оскільки дані обставини не стосуються спірних договірних правовідносин та не можуть слугувати підставою для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язання.

Перевіривши наданий позивачем разом із позовною заявою розрахунок пені у розмірі 4263,00 грн. суд вважає його правильним та обґрунтованим, а також враховує відсутність відповідних заперечень, наданих з боку відповідача або контррозрахунку.

Водночас, вирішуючи питання щодо зменшення розміру пені, суд дійшов наступних висновків.

Так, норми матеріального права, а саме ст.233 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України, встановлюють, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

При цьому, суд звертає увагу на тому, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини першої статті 550 Цивільного кодексу України.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19.

Водночас, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Оцінюючи можливість зменшення суми пені, суд, дослідивши обставини справи, дійшов висновку, про те, що зазначені відповідачем обставини щодо введення в Україні воєнного стану дійсно мають місце та можуть опосередковано впливати на господарську діяльність відповідача.

Суд вважає за необхідне відзначити, що зменшення судом розміру неустойки, враховуючи положення ст. 219 Господарського кодексу України, яка регулює межі господарсько-правової відповідальності, порядок і умови зменшення розміру та звільнення від відповідальності, свідчить про те, що зменшення судом розміру стягуваної пені є проявом обмеження відповідальності боржника, та жодним чином не є звільненням його від відповідальності.

З урахуванням викладеного у сукупності, враховуючи дискреційність наданих йому повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін, суд вважає справедливою, доцільною, обґрунтованою та такою, що цілком відповідає принципу верховенства права в умовах воєнного стану необхідність зменшення розміру заявленої до стягнення пені до 1 грн.

Суд враховує, що чинним законодавством не врегульований граничний розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із приписами ст.86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність фактичних та правових підстав для часткового задоволення позову ФОП Жовтіса О.О. про стягнення з ФОП Мутавчі Л.П. основного боргу у розмірі 100000 грн., інфляційних втрат у розмірі 6140,00 грн., 3% річних у розмірі 639,50 грн. та 1 грн пені.

Відповідно до п. 4.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

За таких обставин, враховуючи приписи ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Мутавчі Людмили Петрівни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь фізичної особи-підприємця Жовтіс Олександр Олександрович ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість у розмірі 100000/сто тисяч/грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 6140/шість тисяч сто сорок/грн. 00 коп., 3 % річних у розмірі 639/шістсот тридцять дев`ять/грн. 50 коп. та 1/один/грн. 00 коп. пені, а також 2481/дві тисячі чотириста вісімдесят один/грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Повний текст рішення складено 19 вересня 2022 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська