РІШЕННЯ

Іменем України

19 вересня 2022 року м. Чернігівсправа № 927/461/22

Господарський суд Чернігівської області у складі:

судді Ноувен М.П.,

розглянувши справу №927/461/22, розгляд якої здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання)

за позовом: Акціонерного товариства "РВС БАНК",

вул. Введенська, 29/58, м. Київ, 04071,

;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Італтекс Меріно",

вул. Івана Мазепи,66, м. Чернігів, 14014;

про стягнення 30339,19 грн;

представники сторін не викликались;

Позивач - Акціонерне товариство "РВС БАНК" звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Італтекс Меріно" про стягнення 30339,19 грн, а саме: 12375,62 грн 30% річних, 7101,25 грн пені, 10862,32 грн інфляційних.

Дії суду щодо розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 21.07.22 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Ухвала про відкриття провадження по справі від 21.07.2022, була направлена на електронну адресу позивача, повідомлену суду при подачі позову з проханням повідомити про її отримання. Відповідна інформація до суду надійшла 22.07.22 від позивача, що свідчить про належне повідомлення позивача по справі про відкриття провадження у справі №927/461/22.

Ухвала про відкриття провадження по справі від 21.07.22, направлена на юридичну адресу відповідача, повернута відділенням зв`язку з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою.

З огляду на положення ст. 242 ГПК України, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи в суді.

Позиції учасників справи.

Позов мотивовано порушенням відповідачем зобов`язань з повернення за вимогою Банку коштів за гарантією №2745-18Г від 10.05.18, виданої Банком на підставі договору №Д-2745-18Г від 08.05.2018.

Крім того, позивач також посилається на те, що регресна вимога позивача до відповідача була виконана лише 28.12.21, у зв`язку з чим позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення інфляційні, річні та пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання.

Відповідач у встановлені судом строки відзиву на позов не надав, проти позовних вимог не заперечив.

За загальними принципами здійснення судочинства, що також відображені у статтях 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач своїм правом на подання відзиву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався, за таких обставин, рішення приймається за наявними матеріалами справи, на підставі частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Будь-яких заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Перелік обставин, які є предметом доказування. Перелік доказів.

Враховуючи предмет і підстави позову, до обставин, які є предметом доказування у справі належать: доведеність суми боргу та наявність правових підстав для застосування до Відповідача наслідків порушення грошових зобов`язань по суті спору.

Позивачем на підтвердження своїх вимог надано копії:

- договору №286/3/18/212 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 08.06.2018и з додатком №1 до нього;

- договору про надання гарантії №Д-2745-18Г від 08.05.2018;

- банківської гарантії №2745-18Г від 10.05.2018;

- меморіального ордеру №204 від 13.09.21;

- регресної вимоги вих.№1494/21-БТ від 16.09.21 з доказами вручення ТОВ "Італтекс Меріно";

- рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.11.21 по справі №927/1053/21;

- наказу про примусове виконання рішення від 17.12.21 по справі №927/1053/21;

- платіжного доручення №828 від 28.12.21 на суму 184 864,36 грн;

Обставини справи встановлені судом. Оцінка аргументів та нормативно - правове обґрунтування.

08.05.2018 між Публічним акціонерним товариством "РВС БАНК" (далі - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Італтекс Меріно" (далі - Принципал) було укладено Договір про надання гарантії № Д-2745-18Г (далі - Договір про надання гарантії).

Бенефіціаром за даним Договором про надання гарантії є Міністерство оборони України.

29.01.2019 Бенефіціар звернувся до Банку з вимогою № 286/6/642 від 29.01.2019 про перерахування Міністерству оборони України на підставі банківської гарантії грошові кошти в сумі 179 250 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 12.03.21 у справі № 910/21150/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду 17.08.2021 присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "РВС БАНК" на користь Міністерства оборони України суму банківської у розмірі 179 250 грн.

На виконання Рішення Господарського суду м. Києва від 12.03.21 у справі № 910/21150/20 Банком сплачено на користь Бенефіціара (Міністерства оборони України) 179 250 грн суми гарантії меморіальним ордером № 204 від 13.09.2021 з призначенням платежу "сплата за гарантією № 2745-18Г від 10.05.2018 згідно з рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/21150/20".

АТ "РВС БАНК" звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "Італтекс Меріно" з регресною вимогою № 1494/21-БТ від 16.09.2021 про відшкодування Банку всіх витрат за Гарантією та сплату Банку, зокрема, 179 250 грн грошових коштів за гарантією.

Регресна вимога позивача щодо сплати грошових коштів за гарантією була залишена відповідачем без належного виконання, у зв`язку з чим, Акціонерне товариство "РВС БАНК" звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Італтекс Меріно" про стягнення 179 250 грн коштів за банківською гарантією, та нарахованих на підставі п. 4.2. Договору про надання гарантії 3093,90 грн 30% річних за період з 14.09.2021 по 04.10.2021 та 250,46 грн пені за період з 02.10.21 по 04.10.2021 на підставі п. 5.1. Договору про надання гарантії.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 26.11.21 по справі №927/1053/21 позовні вимоги Акціонерного товариства "РВС Банк", код 39849797, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Італтекс Меріно", код 39262403, про стягнення 182 594,36 грн задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Італтекс Меріно", код 39262403, на користь Акціонерного товариства "РВС Банк", код 39849797, 179 250 грн основного боргу, 250,46 грн пені, 3093,90 грн 30% річних, 2270 грн судового збору.

Рішення Господарського суду Чернігівської області набрало законної сили, на виконання рішення суду було видано відповідний наказ.

Як зазначає позивач у позовній заяві, погашення заборгованості по банківській гарантії здійснено 28.12.21 в межах виконавчого провадження, на підтвердження чого останнім надано копію платіжного доручення №828 від 28.12.21 на суму 184 864,36 грн.

При цьому у графі призначення платежу зазначено: «стягнуті кошти з ТОВ "Італтекс Меріно", наказ № 927/1053/21 від 17.12.21, ГСЧО».

У зв`язку з тим, що відшкодування боржником коштів за Гарантією відбулось не у строки, встановлені Договором, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Італтекс Меріно» наявна перед AT «РВС БАНК» заборгованість зі сплати штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань, передбачена умовами Договору, а саме:

п. 4.2. Якщо на вимогу Бенефіціара Банк виплачує кошти за Гарантією, Принципал зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання одержання повідомлення від Банку, але не пізніше дня закінчення строку Гарантії, повністю відшкодувати Банку такі виплати та усі пов`язані з цим витрати Банку, у валюті Гарантії. До повного такого відшкодування Принципал сплачує Банку проценти від суми боргу в розмірі 30% (тридцять) процентів річних (за методом факт/факт (фактична кількість днів у місяці/фактична кількість днів у році - 365(366)) у валюті Гарантії, за період з моменту виконання Банком вимоги Бенефіціара до моменту зарахування суми боргу на належні рахунку Банку.

п. 5.1. За порушення строків повернення Банку коштів, сплачених Банком за Гарантією/сплати процентів, комісій та/або інших платежів за цим Договором, Принципал сплачує Банку пеню від суми заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки, що діяла в період, за який нараховується пеня.

п. 5.6. Керуючись ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України, сторони погодили, що строк позовної давності, який застосовуватиметься до стягнення штрафних санкцій (неустойки, пені, штрафу) за цим Договором, складатиме 3 (три) роки.

Сторони дійшли згоди, що штрафні санкції за цим Договором нараховуються без обмеження шестимісячним строком, встановленим ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, та підлягають стягненню у межах строку, встановленого абз. 1 даного пункту цього Договору.

Позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення 6 363,38 грн інфляційних за період з 14.09.2021 по 27.12.2021, 7101,25 грн пені та 12 375,62 грн 30% річних за період прострочення з 05.10.21 по 27.12.21.

Нарахування інфляційних втрат здійснено позивачем на підставі ст. 625 ЦК України.

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання.

В силу вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За загальним правилом господарського законодавства (пункт 6 статті 232 ГК України) нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як встановлено матеріалами справи, Господарським судом Чернігівської області у справі № 927/1053/21 доведено, що регресна вимога в сумі 179 250 грн у строки, обумовлені умовами Договору, відповідачем позивачу не сплачена.

У матеріалах справи наявні докази того, що оплата заборгованості в сумі 179 250 грн відповідачем здійснена 28.12.21 в межах виконавчого провадження.

Несвоєчасне виконання відповідачем (фактично - невиконання ними у добровільному порядку) своїх зобов`язань за договором, а також неповернення безпідставно отриманих грошових коштів, а у подальшому - ще й невиконання у добровільному порядку рішення суду порушило право позивача на володіння та розпорядження своїми власними коштами, і призвело до їх знецінення, матеріальних втрат.

А відтак, позивач скористався своїм правом на відшкодування своїх втрат шляхом пред`явлення позову до суду з вимогою про стягнення з відповідача 30% річних, пені відповідно до умов договору про надання гарантії № Д-2745-18Г від 08.05.2018 та інфляційних на підставі ст. 625 ЦК України.

У даному випадку, за порушення виконання грошового зобов`язання на відповідача покладається відповідальність відповідно до статті 549, 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку, нового додаткового обов`язку у вигляді сплати пені, процентів річних та інфляційних від простроченої суми.

Також чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення (чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання), а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання пені та передбачених ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум.

Таким чином, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін. Відтак, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Щодо вимоги про стягнення пені за період з 05.10.21 по 27.12.21 суд зазначає, що сторони у договорі дійшли згоди про нарахування штрафних санкцій без обмеження шестимісячним строком, встановленим ст. 232 ГК України.

Суд, перевіривши порядок нарахування позивачем 7101,25 грн пені, 12375,62 грн 30% річних за період з 05.10.21 по 27.12.21 (поза межами строків, визначених у рішенні суду у справі № 927/1053/21), та 6363,38 грн інфляційних втрат за період з 14.09.21 по 27.12.21 встановив правильність їх нарахування.

Щодо нарахованих та пред`явлених позивачем 4 498,94 грн інфляційних за період з 28.12.21 по 13.07.22 суд зазначає наступне.

Виконання зобов`язання - це вчинення боржником або іншою особою на користь кредитора або третьої особи певної дії або утримання від дії, яка становить предмет виконання зобов`язання.

В силу норм ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому 28.12.21 (дата погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою, коли зобов`язання відповідача перед позивачем за договором припинилося.

Із розрахунку позивача вбачається, що нарахування інфляційних за період з 28.12.21 по 13.07.22 здійснено позивачем на суму 25840,25 грн, що є сумою інфляційних, пені та річних, нарахованих за період з 05.10.21 по 27.12.21 (7101,25 грн пені + 12375,62 грн 30% річних +6363,38 грн інфляційних).

За сталою судовою практикою, право на отримання компенсаційних сум, у тому числі, передбачених ст.625 ЦК України у кредитора виникає до моменту усунення порушення.

А тому, будь які нарахування, здійснені позивачем після припинення зобов`язання є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 6363,38 грн інфляційних втрат, 7101,25 грн пені та 30 % річних у сумі 12375,62 грн, нарахованих за період з 05.10.21 по 27.12.21.

В решті вимог по стягненню 4498,94 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 28.12.21 по 13.07.22 позов задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що судом позовні вимоги задоволені частково, судовий збір в сумі 2113,10 грн покладається на відповідача.

В решті 367,90 грн судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.129, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства "РВС Банк", код 39849797 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Італтекс Меріно", код 39262403 про стягнення 30339,19 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Італтекс Меріно", (вул. Івана Мазепи, 66, м. Чернігів, 14014, код 39262403) на користь Акціонерного товариства "РВС Банк", (вул. Введенська, буд.29/58, м. Київ, 04071, код 39849797), 6363,38 грн інфляційних втрат, 7101,25 грн пені, 30 % річних у сумі 12375,62 грн та 2113,10 грн судового збору.

3. В решті вимог по стягненню 4498,94 грн інфляційних втрат в позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення набирає законної сили у строки, встановлені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя М.П. Ноувен