ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2022 Справа № 914/1348/22

За позовною заявою: Територіального управління Державної судової адміністрації України в м.Києві

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Прайм Лайт, м.Львів

про: стягнення 11352,00грн основного боргу та штрафних санкцій за договором №82-21 від 21.04.2021, а також розірвання договору

Суддя У.І.Ділай

Без участі представників сторін

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2022, справу №914/1348/22 розподілено судді У.І.Ділай.

Ухвалою від 29.06.2022 відкрито провадження у справі за правилами за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без участі представників сторін. Зобов`язано відповідача у строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати письмовий відзив (заперечення) на позовну заяву із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення.

Про розгляд справи відповідач належним чином повідомлений на адресу, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до відомостей з офіційного сайту Укрпошти за трек-номером 668 відповідач отримав поштове відправлення (ухвалу від 29.06.2022) 06 липня 2022 року.

27.07.2022 від позивача до суду надійшла заява про подання для огляду оригіналів документів, копії яких долучені до матеріалів справи.

Станом на 08.09.2022 від відповідача до суду відзив не надходив.

Відповідач протягом розгляду справи не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України. Також суд зазначає, що участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком учасників справи.

Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Відповідно до ст.248 Господарського процесуального кодексу України - суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відтак, в суду відсутні підстави для подальшого відкладення розгляду справи поза межами строку, встановленого для вирішення спору у спрощеному позовному провадженні.

У зв`язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

21.04.2021 між сторонами укладено договір №82-21 про закупівлю товару, відповідно до п. 1.1. якого відповідач зобов`язався поставити позивачу бензин А-95, а позивач прийняти та оплатити поставлений товар.

21.04.2021 між сторонами підписано додаток №1 до договору специфікацію, в якій визначено найменування товару, кількість та ціну.

Згідно з п. 3.1. договору, ціна договору становить 131580,00грн з ПДВ.

Відповідно до п. 2.1. та 2.2. договору, постачальник повинен поставити замовнику товар, якість якого повинна відповідати діючим державним стандартам і нормам, що підтверджується сертифікатом відповідності заводу-виробника та паспортом якості товару, який повинен бути не нижчим ніж зазначені в державних стандартах України, а саме: бензин А-95 - не нижче ДСТУ 7687:2015, Євро 5. Відпуск Товару здійснюється за талонами постачальника, безпосередньо на автомобільних заправних станціях, що обслуговують талони постачальника, окремими партіями згідно з потребами замовника шляхом обміну талону на товар в кількості та асортименті, зазначених в талоні.

Товар постачається у формі талонів у кількості відповідно до додатку 1 до договору, шляхом доставки замовнику талонів на заявлену партію товару. Передача талонів замовнику підтверджується підписами сторонами видаткових накладних на товар (п.5.4, 5.5 договору).

Строк постачання товару по 30 червня 2021 року (п. 5.1 договору).

На виконання умов договору відповідач передав позивачу талони на пальне бензин А-95.

Відповідно до п.4.2 договору, оплата за товар здійснюється протягом 7 (семи) банківських днів з дати підписання належним чином оформлених видаткових накладних.

Як зазначено в позові у липні 2021 року та вересні 2021 року позивач фіксував відмову автозаправних станцій у відпуску пального. В результаті в позивача залишились невикористані талони на 440 літрів на загальну суму 11352,00грн.

Відповідно до п.6.2.1 договору, позивач має право достроково розірвати цей договір у разі невиконання зобов`язань відповідачем, повідомивши про це його у строк 7 календарних днів.

28.09.2021 позивач направив відповідачу претензію про повернення коштів в сумі 11352,00грн (вартість талонів на 440 л бензину). Відповіді від відповідача позивач не отримав.

Спір виник внаслідок того, що відповідач не виконав належним чином взятих зобов`язань та не повернув позивачу попередню оплату. Відтак, Територіального управління Державної судової адміністрації України в м.Києві подала позов до Господарського суду Львівської області про розірвання договору та стягнення з відповідача 11352,00грн основного боргу.

Крім того, керуючись п.7.2 договору, позивач нарахував 3972,50грн пені та відповідно до п. 5.13 договору позивач нарахував 13158,00грн, а також згідно із ст. 231 ГК України 794,64грн штрафу.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір №82-21 про закупівлю товару від 21.04.2021, у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків.

За договором поставки, відповідно до вимог п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Основні вимоги щодо укладення та виконання договорів поставки встановлюються цим Кодексом, іншими законодавчими актами (ч. 3 ст. 264 ГК України).

У частині 2 ст. 712 Цивільного кодексу України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (ст. 663 Цивільного кодексу України).

Позивач свої зобов`язання за спірним договором виконав повністю. При цьому, відповідач в повному обсязі не виконав взятих зобов`язань, внаслідок чого позивач не мав змоги отримати на АЗС 440л бензину на загальну суму 11352,00грн.

Як встановлено судом, відповідач частково виконав умови договору щодо поставки товару, залишок заборгованості становить 11352,00грн.

Згідно з частиною першою статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Оскільки попередню оплату позивачем за товар здійснено, а товар в повному обсязі у визначені строки відповідачем не передано, відповідно до частини другої статті 693 ЦК України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк.

Відповідач обставин справи не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.

Відповідно до положень ст. 538 ЦК України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача про стягнення суми попередньої оплати підлягає задоволенню в розмірі 11352,00грн.

Стосовно вимоги про розірвання спірного договору суд зазначає таке.

У пункті 10.1 договору зазначено, що цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2021 року, а в частині розрахунків до повного їх виконання.

Отже, строк дії спірного договору закінчився 31.12.2021.

Проте з позовною заявою про розірвання договору №82-21 про закупівлю товару від 21.04.2021 позивач звернувся у червні 2022 року, тобто після закінчення строку дії цього договору.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1 і 4 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Зважаючи на вищенаведене, суд зазначає, що розірвати можна лише договір, який діє (строк/термін дії якого не закінчився), у зв`язку з чим вимога позивача про розірвання договору №82-21 про закупівлю товару від 21.04.2021 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення 3972,50грн пені за період з 01.07.2021 до 15.06.2022 суд зазначає таке.

Згідно із п. 7.2. договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товару за бюджетні кошти постачальник сплачує замовнику штрафні санкції - пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено просторочення виконання за кожен день прострочення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

У даному випадку закупівля здійснювалася за кошти Державного бюджету України.

У п. 5.1 договору сторони погодили, що строк постачання товару по 30 червня 2021 року.

Водночас суд звертає увагу, що позивач провів нарахування пені за період з 01.07.2021 до 15.06.2022, що є порушенням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, оскільки умовами договору не передбачено збільшеного строку для нарахування штрафних санкцій. За розрахунком суду з відповідача на користь позивача слід стягнути 2440,68грн за період з 01.07.2021 до 31.01.2022. В задоволенні решти вимог в цій частині слід відмовити.

Стосовно вимоги про стягнення 794,64грн штрафу в порядку ст. 231 ГК України суд доходить висновку, що нарахована сума штрафу в розмірі 7% відповідає правовим приписам.

Щодо вимоги про стягнення 13158,00грн штрафу відповідно до п.5.13 договору господарський суд звертає увагу на наступне.

За змістом п.5.13 договору, за безпідставну відмову у передачі замовнику талонів на товар, постачальник зобов`язаний сплатити замовнику штраф 10% від ціни договору.

Як встановлено судом в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази відмови відповідача від передачі позивачу саме талонів на товар. Отже, заявлена вимога є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Судовий збір покладається повністю на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 73, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Прайм Лайт (79044, м. Львів, вул.Єфремова, 84/1-Б, ідентифікаційний код 42151468) на користь Територіального управління Державної судової адміністрації України в м.Києві (01011, м.Київ, вул.Копиленка, 6; ідентифікаційний код 26268059) 11352,00грн основного боргу, 794,64грн 7% штрафу, 2440,68грн пені та 1236,16 грн судового збору.

3.У задоволенні решти вимог відмовити.

4.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 13.09.2022.

Суддя Ділай У.І.