УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

м. Київ

16.09.2022Справа № 910/8096/22

За заявою Державного підприємства «Дослідне господарство «Ставидлянське» Інституту сільського господарства Степу Національної академії аграрних наук України

про забезпечення позову

У справі №910/8096/22

За позовом Державного підприємства «Дослідне господарство «Ставидлянське» Інститут сільського господарства Степу Національної академії аграрних наук України (27332, Кіровоградська обл., Олександрівський р-н, с. Ставидла, вул. Центральна, буд. 18)

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрно-хімічна компанія» (03040, м. Київ, вул. Стельмаха, буд. 6-а)

Про визнання договорів недійсними

Суддя Бондаренко-Легких Г. П.

Без виклику представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Дослідне господарство «Ставидлянське» Інститут сільського господарства Степу Національної академії аграрних наук України (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрно-хімічна компанія» (надалі - відповідач) про визнання договорів недійсними.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено та підписано три договори поставок зернових культур та засобів захисту рослин, фактичного постачання та руху товару за якими не відбулося, а саме:

1) Договір поставки №39/35 від 29.11.2019;

2) Договір поставки №39/36 від 29.11.2019;

3) Договір поставки №39/23 від 23.04.2020;

Позивач стверджує, що вказані договори підписані колишнім керівником, якого після внутрішнього аудиту відсторонено через службову недбалість та який укладав фіктивні договори з відповідачем без наміру створення правових наслідків, які ними обумовлювалися, зокрема, здійснення поставки товару.

У зв`язку з вище, зазначеним позивач просить суд:

1) Визнати недійсним договір поставки №39/35 від 29.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрно-хімічна компанія» () та Державним підприємством «Дослідне господарство «Ставидлянське» Інституту сільського господарства Степу Національної академії наук України» ().

2) Визнати недійсним договір поставки №39/36 від 29.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрно-хімічна компанія» () та Державним підприємством «Дослідне господарство «Ставидлянське» Інституту сільського господарства Степу Національної академії наук України» ().

3) Визнати недійсним договір поставки №39/23 від 23.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрно-хімічна компанія» () та Державним підприємством «Дослідне господарство «Ставидлянське» Інституту сільського господарства Степу Національної академії наук України» ().

Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, що складаються з судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з поданням позову, позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчих документів, а саме:

1. Зупинити стягнення по виконавчому провадженню №67517290, відкритому державним виконавцем Олександрівського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Чабаненко Альоною Анатоліївною на підставі наказу №912/1479/21, виданого 13.10.2021 Господарським судом Кіровоградської області про стягнення з державного підприємства «Дослідне господарство «Ставидлянське» Інституту сільського господарства Степу Національної академії наук України» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрно-хімічна компанія» заборгованості в розмірі 554 582, 52 грн.

2. Зупинити стягнення по виконавчому провадженню №68789356, що проводиться державним виконавцем Олександрівського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Шевченко Ганною Дмитрівною на підставі наказу №912/1414/21, виданого 10.02.2022 Господарським судом Кіровоградської області про стягнення з державного підприємства «Дослідне господарство «Ставидлянське» Інституту сільського господарства Степу Національної академії наук України» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрно-хімічна компанія» заборгованості в розмірі 1 797 159, 34 грн.

3. Зупинити стягнення по виконавчому провадженню №68257891, що проводиться державним виконавцем Олександрівського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Шевченко Ганною Дмитрівною на підставі наказу №912/1553/21, виданого 29.12.2021 Господарським судом Кіровоградської області про стягнення з державного підприємства «Дослідне господарство «Ставидлянське» Інституту сільського господарства Степу Національної академії наук України» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрно-хімічна компанія» заборгованості в розмірі 2 525 803, 54 грн

В обґрунтування необхідності забезпечення позову заявник вказує, що стягнення за вище вказаними виконавчими документами значно ускладнить повернення коштів державного підприємства, що призведе до неефективного відновлення порушеного права позивача за оспорюваними договорами в даній судові справі.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, дослідивши додані до неї докази, суд вважає, що вказана заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України), господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених ст. 136 ГПК України, а саме:

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду;

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 5 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено що позов забезпечується, в тому числі, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Оскільки, у даному випадку позивач звернувся до суду з позовом немайнового характеру, в якому просить суд визнати недійсними укладені з відповідачем договори, і позовних вимог майнового характеру про проведення реституції за недійсними договорами не заявляє, судове рішення, у разі задоволення позову, не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку судом не досліджується така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а досліджується така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, в даному випадку, суд може вжити заходи забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки, позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом, в якому він просить вжити заходів забезпечення позову, без нових звернень до суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі N 910/1040/18, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема у постановах від 25.02.2019 у справі N 924/790/18, від 11.10.2019 у справі N 910/4762/19, від 21.02.2020 у справі N 910/9498/19, від 30.09.2020 у справі N 910/19113/19, від 30.11.2020 у справі N 910/217/20, від 17.12.2020 у справі N 910/11857/20, від 15.01.2021 у справі N 914/1939/20, від 13.05.2021 у справі N 916/2761/20).

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів усіх учасників; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності учасників правовідносин.

З урахуванням загальних вимог, передбачених статтями 73, 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову та їх оцінка судами з належним відображенням у судових рішеннях висновків здійсненої оцінки.

Відповідно до статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, та має право саме на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У даному випадку, позивач на підставі пункту 5 частини першої статті 137 ГПК України просить зупинити стягнення за трьома виконавчими документами, за якими відкрито виконавчі провадження №67517290, №68789356, №68257891.

Натомість, з наданих суду доказів, зокрема, роздруківок з Автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП) вбачається, що ВП №67517290 станом на дату отримання інформації (15.08.2022) зупинено.

З наданої інформації по ВП №67517290 вбачається, що виконавче провадження зупинено 30.06.2022 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження». Те саме, встановлено судом з інформації наданої по ВП №68257891, яке зупинено 30.06.2022 за аналогічною підставою.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Суд здійснює розгляд заяви про забезпечення позову на підставі доказів, що подані заявником. При цьому, частиною 4 ст. 74 ГПК України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Таким чином, виконавчі провадження №67517290 та №68257891 станом на момент звернення до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчими документами (15.08.2022 згідно календарного штемпеля на конверті) були зупиненими на підставі п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» та доказів протилежного матеріали заяви не містять.

Щодо третього виконавчого провадження №68789356, то з наданої позивачем (заявником) роздруківки з АСВП вбачається, що виконавче провадження станом на дату отримання інформації (15.08.2022) є відкритим та не було зупиненою.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ГПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Позивач самостійно обрав спосіб захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів як за явлення вимог немайнового характеру, не заявляючи вимоги про проведення реституції (вимоги майнового характеру) за недійсними договорами.

Отже, суд вважає, що позивачем (заявником) не доведено, що у разі задоволення позову він зможе відновити своє порушене право саме в даному судовому провадженні, а отже суд не вбачає, що заходи забезпечення позову, про які клопоче заявник є співмірними заявленим позовним вимога та можуть попередити порушення прав та інтересів заявника в майбутньому.

Статтею 326 ГПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. У постанові від 03.04.2019 у справі N 211/129/18-ц Верховним Судом сформульовано правову позицію, згідно з якою суд не може заборонити виконавцеві вживати необхідних заходів щодо своєчасного й повного виконання рішення. Вжиті заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження.

Відтак, суд дійшов висновку, що заявником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Згідно з п. 8 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Таким чином, заява Державного підприємства «Дослідне господарство «Ставидлянське» Інституту сільського господарства Степу Національної академії аграрних наук України про вжиття заходів забезпечення позову у справі №910/8130/22 не обґрунтована, тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 144, 234 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Державного підприємства «Дослідне господарство «Ставидлянське» Інституту сільського господарства Степу Національної академії аграрних наук України про забезпечення позову.

2. Згідно з частиною 2 статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя Г.П. Бондаренко - Легких