УХВАЛА

м. Київ

19.09.2022Справа № 910/1249/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., при секретарі судового засідання Голуб О.М., розглянувши матеріали клопотання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Жуляни - 1» про стягнення витрат на правничу допомогу у справі

за позовом ОСОБА_1

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Жуляни - 1»

про визнання недійсними рішення

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання від 19.09.2022.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про визнання недійсними рішення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.2022 заяву ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду задоволено, позовну заяву ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Жуляни - 1» про визнання недійсними рішення залишено без розгляду.

11.08.2022 від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Жуляни - 1» надійшло клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2022 призначено розгляд клопотання на 19.09.2022.

15.08.2022 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про зменшення витрат на професійну правову допомогу.

У судове засідання 19.09.2022 представники сторін не з`явились.

Згідно ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 244 ГПК України).

Отже, додаткове рішення це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 4 ст. 244 ГПК України).

За приписами ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічне положення міститься в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.

З огляду на викладене, оскільки позивач відмовився від позову після початку розгляду справи по суті, понесені ним судові витрати не підлягають розподілу та покладаються на позивача.

Розглянувши клопотання відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків.

Як вже зазначалось, відповідно до частини третьої статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу (ч. 6 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвоката відповідачем надано копію Додаткової угоди № 2 від 11.07.2022 до Договору № 28-09/21 про надання правової допомоги та банківської виписки за період з 18.01.2022 по 11.07.2022.

За умовами пунктів 1, 2 Додаткової угоди № 2 від 11.07.2022 до Договору № 28-09/21 про надання правової допомоги, сторони прийшли до згоди, що за підготовку необхідних документів та супровід справи № 910/1249/22 у Господарському суді міста Києва (у межах 14 годин роботи або 2 заяви по суті спору та 3 судових засідання) клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 25 000,00 грн. Сторони досягли згоди, що вартість години роботи адвоката за межами пакету послуг складає 1 000,00 грн. Вартість додаткових витрат (на відрядження тощо) відшкодовується клієнтом адвокату додатково.

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Позивач просить суд зменшити заявлений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу до 734,69 грн, що становить 20% від розміру місячної пенсії позивача.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію стосовно того, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Правові висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18), у додатковій постанові від 19 лютого 2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 у справі №753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 у справі № 910/3929/18 та інших.

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до положень статті 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В контексті викладеного суд зазначає, що надані відповідачем докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 25 000,00 грн не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Щодо доводів відповідача, із посиланням на постанову Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19, про те, що адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо він встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, слід зазначити таке.

Суд вважає, що відповідачем неправильно розтлумачено зміст вказаного правового висновку Верховного Суду.

Так, існує два підходи для обчислення гонорару адвоката, а саме погодинна оплата і фіксований розмір.

В першому випадку сторони узгоджують вартість години роботи адвоката, а загальний розмір гонорару розраховується шляхом множення сукупності дій адвоката (наданих послуг) на час, витрачений на вчинення таких дій (надання послуг).

Встановлення фіксованого розміру гонорару має на меті досягнення кінцевого результату для клієнта, безвідносно до часу, затраченого адвокатом та кількості вчинених ним дій.

В обох випадках витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені. Єдиною відмінністю між цими підходами є різний набір доказів. Саме про це йдеться в постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19, де зазначено про відсутність необхідності надавати детальний опис робіт у випадку, якщо розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, оскільки в такому випадку розмір гонорару не залежить від обсягу послуг та часу витраченого адвокатом.

При вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20, згідно з якими для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

Враховуючи викладене, суд вважає, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 25 000,00 грн не є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг відповідачу.

Так, відповідно до умов Додаткової угоди № 2 від 11.07.2022 до Договору № 28-09/21 про надання правової допомоги, гонорар адвоката у розмірі 25 000,00 грн розраховано виходячи з 14 годин роботи або складання 2 заяв по суті спору та участі у 3 судових засіданнях.

Втім, представник відповідача брав участь лише у 2 судових засіданнях (11.07.2022 та 01.08.2022).

З урахуванням викладеного суд вважає неспівмірним та явно завищеним розмір заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Стягнення адвокатських витрат у заявленому розмірі не відповідатиме критеріям розумності, необхідності, співмірності, справедливості і становитиме надмірний тягар для позивача, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що заявлений відповідачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката має бути зменшено до 10% від заявленого розміру, а саме до 2 500,00 грн.

Суд враховує клопотання адвоката позивача про зменшення розміру заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, але не обмежується розміром місячної пенсії Пилишко Т.І., адже хоча адвокат і зазначає, що пенсія позивача є її єдиним джерелом отримання коштів, такі доводи не підтверджені належними доказами, зокрема не надано довідки про доходи від контролюючого органу за попередній календарний рік, яка б підтверджувала майновий стан позивача.

З огляду на вищенаведене, витрати відповідача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2 500,00 грн., відповідно до ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача, у зв`язку з чим клопотання відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу в цій справі підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 130, 191, 231 - 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Жуляни-1» про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Жуляни-1» (Україна, 03193, м. Київ, вул. Добробутна, буд. 1; ідентифікаційний код: 41347868) витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

3. В іншій частині клопотання відмовити.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені статтями 254 - 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.В. Алєєва