ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.09.2022м. СумиСправа № 920/288/22

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В. при секретарі судового засідання Гордієнко Ж.М., розглянувши матеріали справи № 920/288/22

за позовом: Головного управління ДПС у Сумській області

(вул. Іллінська, 13, м. Суми,40009),

до відповідача: Головного управління ДФС у Сумській області

(вул. Іллінська,13, м. Суми, 40009)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

позивача: Регіональне відділення Фонду державного майна України по

Полтавській та Сумській областях (м. Полтава, вул. Небесної

Сотні,1/23, )

про розірвання договору оренди

за участю представників сторін:

від позивача: Шаповал Л.О.,

від відповідача: не прибув,

від третьої особи: Бояринова А.В.,

Суть спору: відповідно до поданої позовної заяви, позивач просить суд:

- розірвати договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.12.2020 №20/59/20-Б, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, Головним управлінням ДПС у Сумській області та Головним управлінням ДФС у Сумській області з 01.01.2022 року;

- зобов`язати Головне управління ДФС у Сумській області звільнити та повернути Головному управлінню ДПС у Сумській області нежитлові приміщення загальною площею 918,9 м.кв. розташовані за адресою: м. Суми, вул. Іллінська, 13, на першому, другому, третьому, четвертому поверхах, сходові клітини та підвал п`ятиповерхової адміністративної будівлі шляхом підписання акту повернення орендованого майна.

Також просить стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 01.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 30.06.2022, 11:20 та залучено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях (м. Полтава, вул. Небесної Сотні,1/23, ) до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача.

Ухвалою суду від 30.06.2022 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; відкладено підготовче засідання на 09.08.2022, 10:00; зобов`язано позивача подати до суду Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо місцезнаходження відповідача Головного управління ДФС у Сумській області станом на день розгляду справи в суді; повідомити відповідача про місце, дату та час наступного судового засідання; докази подати до суду.

01.07.2022 третьою особою надіслано до суду пояснення щодо предмету спору № 10-125-02098 від 28.06.2022 (вх.№2822 від 01.07.2022).

09.08.2022 позивачем подано до суду заяву №1279 від 08.08.2022 (вх.№3442 від 09.08.2022), відповідно до якої представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 30.06.2022 було направлено лист з описом вкладення та ухвалою суду від 30.06.2022 (відправлення №848) на адресу відповідача ГУ ДФС у Сумській області: м. Суми, вул. Іллінська, буд. 13. Як вбачається з поданих представником позивача документів, відправлення № 848 було повернуто відправнику із зазначенням причин повернення: за закінченням терміну зберігання. Крім того, представником позивача до заяви додано інформацію з інформаційних ресурсів ДПС України, з якої вбачається, що адреса відповідача ГУ ДФС у Сумській області є 40009, м. Суми, вул. Іллінська, буд. 13.

Розгляд справи 09.08.2022 не відбувся в зв`язку з перебуванням судді Заєць С.В. на лікарняному.

Ухвалою суду від 17.08.2022 призначено підготовче засідання на 25.08.2022, 11:40.

Ухвалою суду від 25.08.2022 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгліду по суті на 20.09.2022,10:30.

В судовому засіданні 20.09.2022 представник позивача надав усні пояснення в обгрунтування позовних вимог та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник третьої особи в судовому засіданні 20.09.2022 надав усні пояснення в обгрунтування своєї позиції по справі, протии задовлення позовних вимог не заперечував.

Представник відповідача в судове засідання 20.09.2022 не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

При цьому, суд зауважує, що поштові відправлення на адресу відповідача, в яких містилися ухвали суду про відкриття провадження у справі та про відкладення розгляду справи повернуті відділенням поштового зв`язку на адресу суду, з зазначенням причин повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що місцезнаходженням відповідача Головного управління ДФС у Сумській області є: 40009, Сумська область, м. Суми, вул. Іллінська, буд. 13. Вказана адреса зазначена позивачем у позовній заяві і на вказану адресу відповідача судом і була направлена кореспонденція господарського суду.

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Крім того, частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (далі - Правила).

Так, порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил (пункт 94 Правил).

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу (фізичну особу-підприємця).

У разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.

Також, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Сумської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Враховуючи викладене, неперебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.

За таких обставин можна дійти висновку, що невручення ухвали суду про відкриття провадження у справі та ухвал про відкладення розгляду справи відповідачу відбулось через недотримання ним вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю офіційною (юридичною) адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.

Таким чином, суд вважає, що відповідач про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відтак, керуючись статтею 202 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відзиву відповідача за наявними у ній матеріалами.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Слід також відзначити, що у частині 2 статті 129 Конституції України визначено одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на зазначене, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами за у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 20.09.2022 було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Як свідчать матеріали справи, 01 грудня 2020 року укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 20/59/20-Б, за умовами якого орендодавець, Регіональне відділення Фонду держаного майна України по Полтавській та Сумській областях і балансоутримувач Головне управління ДПС у Сумській області передають, а орендар Головне управління ДФС у Сумській області приймає у строкове платне користування частину нерухомого майна 918,кв.м. на першому, другому, третьому, четвертому поверхах, сходові клітини та підвал п`ятиповерхової адміністративної будівлі за адресою: м. Суми, вул. Іллінська, 13 (Договір).

01 грудня 2020 року між сторонами підписано акт приймання передачі в оренду нерухомого майна, що належить до державної власності (а.с. 26).

17 листопада 2021 року на підставі Акту про зміну сторони у договорі оренди нерухомого/іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності (а.с. 28-29) змінено сторону у договорі оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.12.2020 №20/59/20-Б, новим Балансоутримувачем стало Головне управління ДПС у Сумській області відокремлений підрозділ (а.с. 28 -29).

06 грудня 2021 року між сторонами укладено Договір про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 01 грудня 2020 року № 20/59/20-Б, відповідно до змісту якого внесено зміни до Договору, шляхом викладення розділу І «Змінювані умови договору» в новій редакції в зв`язку зі зміною Балансоутримувача (а.с. 30-31).

Пунктом 7 Розділу І Договору передбачено, що цільове призначення Майна - розміщення працівників Головного управління ДФС у Сумській області.

Пунктом 9.2 Розділу І Договору визначено, що витрати на утримування орендованого чайна, надання комунальних послуг орендарю та податку на землю компенсуються Орендарем балансоутримувачу.

Пунктом 13 Розділу І Договору передбачено, що орендар не має права передавати в суборенду орендоване майно.

Згідно до п.2.1 розділу II Договору Орендар вступає у строкове платне користування майном у день підписання акта приймання-передачі Майна.

Акт приймання-передачі підписується між Орендарем та Балансоутримувачем одночасно підписанням договору оренди.

Акт приймання-передачі майна в оренду та акт повернення майна з оренди складається а формою, що розробляється Фондом державного майна.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 01 грудня 2021 року Відповідач отримав в користування частину нерухомого майна за адресою: м. Суми, вул. Іллінська, 13 та набув прав та обов`язків щодо цільового використання орендованого майна, відшкодування Балансоутримувачу (Позивач) витрат на утримання орендованого майна (комунальні послуги, плата за землю) тощо.

Позивач зазначає, що станом на 21.02.2022 року Відповідач не виконує умови договору оренди нерухомого майна від 01.12.2020 № 20/59/20-Б, щодо цільового використання орендованого майна, щодо відшкодування витрат на утримання, щодо страхування орендованого майна та щодо передачі орендованого майна третім особам.

Вирішуючи спір у даній справі суд керується наступним:

Щодо не цільового використання майна Відповідачем згідно умов договору оренди від 12.2020 №20/59/20-Б:

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» (Постанова № 1200), з урахуванням змін, утворено Державну податкову служба України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу України.

Установлено, що Державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Також визначено, що підрозділи податкової міліції у складі Державної фіскальної служби продовжують здійснювати повноваження та виконувати функції з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, здійснюючи оперативно- розшукову, кримінальну процесуальну та охоронну функції до завершення здійснення заходів з утворення центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

28 січня 2021 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 1150 «Про бюро економічної безпеки», який набрав чинності 25.03.2021 року (Закон № 1150).

Згідно ст.1 Закону № 1150 Бюро економічної безпеки України - це центральний орган виконавчої влади, на який покладаються завдання щодо протидії правопорушенням, що посягають на функціонування економіки держави.

Відповідно до покладених завдань Бюро економічної безпеки України виконує правоохоронну, аналітичну, економічну, інформаційну та інші функції.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2021 р. № 510 утворено Бюро економічної безпеки України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 6 жовтня 2021 р. № 1068 затверджено положення про Бюро економічної безпеки України. Бюро економічної безпеки України (БЕБ) є Центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України та на який покладається завдання щодо протидії правопорушенням, що посягають на функціонування економіки держави. Так, Положення про Бюро економічної безпеки України не визначає, що Бюро є правонаступником ДФС України, а від так ДФС і Головні управління ДФС (територіальні підрозділи) в подальшому будуть ліквідовані як юридичні особи.

Пунктом 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1150 передбачено, що цей закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім пункту 5 цього розділу, який набирає чинності з дня оголошення Кабінетом Міністрів України про початок діяльності Бюро економічної безпеки України, але не пізніше ніж через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24.11.2021 №1493 розпочато діяльність бюро економічної безпеки по виконанню функцій та завдань щодо протидії правопорушенням, що посягають на функціонування економіки держави.

Таким чином починаючи з 24.11.2021 року Відповідач не має права здійснювати правоохоронну функцію з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства. Також до Кримінально-процесуального кодексу України внесено зміни де визначено підслідність справ Бюро економічної безпеки, розслідування по яким проводилось податковою міліцією ДФС (ТУ ДФС).

24 грудня 2021 року на адресу Відповідача було направлено лист №14853/15/18-28-10-01-11 про усунення порушень, щодо цільового використання орендованого майна.

28 грудня 2021 року Позивачем було отримано відповідь на лист від 24.12.2021 № №14853/15/18-28-10-01-11 від Відповідача де зазначено, що дійсно всі правоохоронні функції перейшли до Бюро економічної безпеки.

17.12.2021 року ГУ ДПС у Сумській області отримано лист від ГУ ДФС у Сумській області від 06.12.2021 №419/7/18-97-01 про надання представників в комісію з реорганізації. Головне управління ДФС у Сумській області вище вказаним листом від 06.12.2021 підтверджує про втрату повноважень в зв`язку з початком діяльності Бюро економічної безпеки та відсутністю працівників для здійснення заходів по припиненню ГУ ДФС у Сумській області.

Постановою КМУ від 05.04.2014 №85 затверджено граничну чисельність працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади.

21 липня 2021 постановою КМУ №761 внесено зміни до постанови №85 від 05.04.2014 виключено позицію «ДФС кількість працівників апарату 370 в тому числі державних службовців 370, кількість працівників територіальних органів 4604 в тому числі державних службовців 4604».

Беручи до уваги вище зазначене з 31.12.2021 всі працівники Головного управління ДФС у Сумській області будуть звільнені, а орендовані приміщення залишаться пустими. На 2022 рік кошторис по ГУ ДФС у Сумській області затверджуватись не буде, в Законі України «Про державний бюджет на 2022 рік» від 02.12.2021 № 1928 відсутні видатки на фінансування діяльності ДФС та територіальних органів ДФС.

Комісією з контролю за використанням нерухомого майна 13.01.2022 року проведено обстеження майна, що передано в оренду ГУ ДФС у Сумській області згідно Договору і було виявлено, що всі кабінети опечатані контрольними стрічками і працівники відсутні.

Враховуючи вище наведене у ГУ ДФС у Сумській області відсутні повноваження для здійснення правоохоронних функцій, а тому відсутні і працівники, які мають право виконувати ці функції.

13 січня 2022 року ГУ ДПС у Сумській області на виконання ст.26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 3 жовтня 2019 року № 157 створено комісію з контролю за використанням нерухомого майна.

Комісією проведено заходи, щодо контролю за використанням нерухомого майна і виявлено, що орендоване майно передане Відповідачу згідно договору оренди від 01.12.2020 № 20/59/20-Б використовується іншими особами для зберігання товарно-матеріальних цінностей. Всі кабінети, які використовуються ГУ ДФС у Сумській області і до яких станом на 13.01.2022 року члени комісії мали доступ, опечатані контрольними стрічками з надписом «Кімната №______ зберігаються товарно-матеріальні цінності Бюро економічної безпеки. Представник ГУ ДФС у Сумській області Ярмакович Л,М.. представник БЕБ Денов В.С.» де проставлені підписи вказаних представників. Комісією складено акт обстеження нерухомого майна від 13.01.2022 та направлено до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях.

Надання Відповідачем робочих кабінетів, інших приміщень Бюро економічної безпеки для зберігання матеріально-товарних цінностей без правових підстав є порушенням умов договору.

Позивачем 14.01.2022 року направлено на адресу Головного управління ДФС у Сумській області та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях лист №292/5/18-28-10-03-21 разом з додатками про використання орендованого майна Бюро економічної безпеки.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях листом від 25.01.2022 року № 19-212-00133 надано відповідь на лист ГУ ДПС у Сумській області від 14.01.2022 №292/5/18-28-10-03-21, в якому зазначено, що ГУ ДФС у Сумській області не зверталося з листом про зміну Орендаря на правонаступника, а тому відсутні підстави для розірвання договору.

Станом на 21.02.2022 лист від 14.01.2022 №292/5/18-28-10-03-21, що адресований відповідачу повернутий за закінченням терміну зберігання.

Пунктом 13.3 Договору передбачено, що у разі реорганізації Орендаря договір оренди зберігає чинність для відповідного правонаступника юридичної особи - Орендаря. Відповідачем не надано жодного доказу нормативно-правового обґрунтування правонаступництва Бюро економічної безпеки від ДФС.

Статтею 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17 березня 2011 № 3166-VI передбачено, що актом Кабінету Міністрів України про ліквідацію міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади визначається орган виконавчої влади, якому передаються повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що ліквідується.

Закон №1150 та Постанова Кабінету Міністрів України від 12 травня 2021 р. № 510 (про створення БЕБ) не містять норми про правонаступництво БЕБ прав та обов`язків ДФС України.

Наказом Бюро економічної безпеки України від 21.01.2022 року № 4, зареєстрований в Міністерстві юстиції 03.02.2022 №133/374469, затверджено положення про територіальні правління Бюро економічної безпеки України. Так, беручи до уваги зміст Положення про територіальні управління Бюро економічної безпеки України, відсутнє визначення правонаступності територіальних управлінь БЕБ прав та обов`язків Головних управлінь ДФС. Враховуючи дані обставини Бюро економічної безпеки України та його територіальні управління є новоствореними органами, які не є правонаступниками ДФС та її територіальних підрозділів.

Підпунктами 12.7.2 та 12.7.3 п. 12.7 Договору передбачено, що договір може бути достроково припинений на вимогу Орендодавця якщо Орендар використовує майно не за цільовим призначенням, визначеним у п.7.1 розділу 1 договору або передав майно, його частину у користування іншій особі.

Пунктом 12.8 Договору визначено, що про наявність однієї з підстав для дострокового припинення договору з ініціативи Орендодавця, передбачених п.12.7 Договору, Орендодавець або Балансоутримувач повідомляє Орендареві та іншій стороні договору листом. На виконання даного пункту Позивачем 24.12.2021 13.01.2022 на адресу Орендодавця (Третя особа) та на адресу Орендаря (Відповідач) було направлено лист вимогу про усунення порушень щодо нецільового використання орендованого майна.

Листом від 28.12.2021 №1183/7/18-97-01 Відповідач підтвердив, що 31.12.2021 року всі співробітники будуть звільненні і про те, що в кабінетах зберігається майно Бюро економічної безпеки, в даному випадку орендар не усунув недоліки щодо нецільового використання державного майна.

За ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Отже, обов`язок з цільового використання майна покладено саме на відповідача в силу умов договору та вимог чинного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами, а в силу ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Також, пунктом 7.1 розділу II Договору передбачено, що орендар зобов`язаний протягом 10 календарних днів з дня укладення цього договору застрахувати Майно на суму його страхової вартості та протягом 10 календарних днів з дня укладення договору страхування надати Балансоутримувачу та Орендодавцю завірені належним чином копії договору страхування і документів, які підтверджують сплату страхового платежу. Орендар зобов`язаний поновлювати щороку договір страхування так, щоб протягом строку дії Договору Майно було застраховане.

Згідно до ч. 2 ст.771 ЦК України договором або законом може бути встановлений обов`язок наймача укласти договір страхування речі, що передана у найм.

Відповідно до ч.6 ст.20 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» Орендар зобов`язаний застрахувати орендоване нерухоме та інше окреме індивідуально визначене майно на користь Балансоутримувача, а єдиний майновий комплекс - на користь орендодавця згідно з Порядком передачі майна в оренду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 2020 р. № 483 затверджено Порядок передачі в оренду державного та комунального майна, (Порядок № 483).

Пунктом 177 Порядку №483 орендодавці контролюють своєчасність укладення договорів страхування орендованого майна та у разі порушення орендарем обов`язку щодо укладення договору страхування повідомляють орендаря про розірвання договору оренди.

Станом на 01.02.2022 року Відповідачем не надано ГУ ДПС у Сумській області належним чином завірену копію договору страхування і документів, які підтверджують сплату страхового платежу.

09.02.2022 року Позивачем на адресу ГУ ДФС у Сумській області та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях направлено лист № 998/5/18-28-10-02-13 від 08.02.2022 про розірванні договору оренди з підстав відсутності договору страхування об`єкта оренди, доказом направлення є список поштових відправлень № 1093.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03 жовтня 2019 року № 157-ІХ договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.

Пунктом 12.6 Договору визначено, що договір може бути припинений на вимогу будь-якої із сторін цього договору за рішенням суду з підстав передбачених законодавством.

Згідно з п.12.11 Договору майно вважається поверненим Балансоутримувачу з моменту підписання Балансоутримувачем та Орендарем акта повернення з оренди орендованого майна.

Також п.12.7 Договору передбачено, що Договір може бути припинений на вимогу орендодавця, якщо Орендар використовує Майно не за цільовим призначенням визначеним у п.7.1 (п.п.12.7.2.), передав Майно, його частину у користування іншій особі (п.п.12.7.3).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом частини третьої статті 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Статтею 783 Цивільного кодексу України визначено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Водночас, частиною першою статті 651 Цивільного кодексу України унормовано, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина друга статті 651 Цивільного кодексу України).

З змістом договору оренди вбачається, що орендар зобов`язаний використовувати об`єкт оренди за цільовим призначенням відповідно до умов договору оренди.

Згідно зі статтею 773 Цивільного кодексу України наймач зобов`язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Якщо наймач користується річчю, переданою йому у найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Отже, з огляду на положення статей 526, 611, 651, 759, 773, 783 Цивільного кодексу України, статті 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» вбачається, щл підставою для розірвання договору оренди державного майна може бути належним чином доведене невиконання орендарем хоча б одного з його зобов 'язанъ визначених Законом України «Про оренду державного та комунального майна», або договором оренди.

Враховуючи вище наведене, Відповідачем порушено умови Договору, Позивачем було направлено відповідні письмові повідомлення про усунення порушень, на адресу Відповідача. Головним управлінням ДФС у Сумській області надано відповідь з якої вбачається про неможливість усунення порушень щодо цільового використання орендованого майна, а також щодо повернення майна від іншої особи.

Приймаючи до уваги вищезазначене суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо розірвання спірного договору та наявність визначених законом підставі для розірвання договору оренди державного майна за ініціативи орендодавця у судовому порядку.

В свою чергу суд зазначає, що частиною четвертою статті 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, відповідно до вимог позовної заяви позивач просить суду - розірвати договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.12.2020 №20/59/20-Б, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, Головним управлінням ДПС у Сумській області та Головним управлінням ДФС у Сумській області з 01.01.2022 року.

Зазначення позивачем конкретної дати розірвання спірного договору в минулому суд доходить висновку, що позивач фактично просить встановити юридичний факт розірвання договору в минулому.

Суд звертає увагу на постанову від 13.02.2018 у справі № 916/849/17, де Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вказав, що встановлення юридичного факту виходить поза межі компетенції господарського суду, оскільки в такому випадку суд не здійснює захисту порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу суб`єкта господарювання.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвати договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.12.2020 №20/59/20-Б, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, Головним управлінням ДПС у Сумській області та Головним управлінням ДФС у Сумській області та зобов`язати Головне управління ДФС у Сумській області звільнити та повернути Головному управлінню ДПС у Сумській області нежитлові приміщення загальною площею 918,9 м.кв. розташовані за адресою: м. Суми, вул. Іллінська, 13, на першому, другому, третьому, четвертому поверхах, сходові клітини та підвал п`ятиповерхової адміністративної будівлі шляхом підписання акту повернення орендованого майна.

В частині вимоги позивача про розірвання спірного договору з 01.01.2022 суд відмовляє за безпідставністю.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 123, 129, 130, 183, 191, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Головного управління ДПС у Сумській області до Головного управління ДФС у Сумській області за участю третьої особи, яка не заявляє не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, про розірвання договору оренди задовольнити частково.

2. Розірвати договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.12.2020 №20/59/20-Б, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, Головним управлінням ДПС у Сумській області та Головним управлінням ДФС у Сумській області.

3. Зобов`язати Головне управління ДФС у Сумській області звільнити та повернути Головному управлінню ДПС у Сумській області нежитлові приміщення загальною площею 918,9 м.кв. розташовані за адресою: м. Суми, вул. Іллінська, 13, на першому, другому, третьому, четвертому поверхах, сходові клітини та підвал п`ятиповерхової адміністративної будівлі шляхом підписання акту повернення орендованого майна.

4. В інший частині позовних вимог - відмовити

5. Стягнути з Головне управління ДФС у Сумській області (вул. Іллінська, 13, м. Суми, 40009, ) на користь Головного управління ДПС у Сумській області (вул. Іллінська, 13, м. Суми, 40009, код ЄДРПОУ ВП 43995469) 4962 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві) гривні 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

6. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 241, 256, 257 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням пп. 17.5. п. 17 Розділу XI (Перехідні положення) Кодексу.

Повне рішення складене 21.09.2022.

Суддя С.В. Заєць