ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2022 р. Справа№ 910/19331/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Коробенка Г.П.

Козир Т.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2022 (повний текст складено 15.04.2022)

у справі № 910/19331/21 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард", м. Київ

до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ

про стягнення 15 061,80 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У листопаді 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (далі - ТОВ "Грейнсвард", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця", відповідач) про стягнення 15 061,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з особового рахунку позивача № НОМЕР_1 , відкритого на підставі Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020 (в редакції, що оприлюднена 31.05.2020 та введена в дію 01.07.2020), відповідачем було неправомірно списано збір за зберігання вантажів у зв`язку із затримкою в очікуванні оформлення перевезення у розмірі 15 061,80 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.04.2022 у справі № 910/19331/21 позовні вимоги задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з АТ "Українська залізниця" на користь ТОВ "Грейнсвард" безпідставно списані грошові кошти у розмірі 15 061,80грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що АТ "Українська залізниця" не доведено факту затримки вагонів в очікуванні оформлення перевезення, оскільки надані ним акти загальної форми ГУ-23 за №1468 та 1479 не містять відомостей про закінчення завантаження (затримки) вагонів та їх вагу, інформації про віднесення відповідальності на конкретну особу та чіткі відомості про обставини, які призвели до такої затримки. Отже, за відсутності документального підтвердження правомірності нарахування збору за зберігання вантажу у розмірі 15 061,80грн, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача безпідставно списаних грошових коштів у вказаному розмірі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, АТ "Українська залізниця" 04.05.2022 звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2022 у справі № 910/19331/21 та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову; здійснити розподіл судових витрат.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскаржуване рішення є таким, що прийнято без з`ясування дійсних та суттєвих обставин справи, які стосуються предмета спору, без врахування норм права, що регулюють спірні правовідносини, а отже здійснені у ньому висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи і характеру спірних правовідносин.

Так, зокрема, за твердженням скаржника, судом першої інстанції помилково не враховано положень норми пункту 9 Правил зберігання вантажів, відповідно до яких моментом закінчення оформлення перевезення є створення вантажовідправником накладних (перевізних документів), якими у даному спорі є накладні №35588524 з датою відправлення 20.08.2020 та №35603455 з датою відправлення 21.08.2020, і складання додаткових актів загальної форми у даному випадку не вимагається.

Натомість, відповідач наполягає на тому, що факт зберігання вантажу на місцях загального користування протягом доби підтверджується, крім накладних та актів загальної форми, зокрема, і наявними в матеріалах справи повідомленнями про закінчення вантажних операцій та пам`ятками про подавання та забирання вагонів форми ГУ-45. Тому у відповідача були всі підстави для нарахування позивачу збору за зберігання вантажу на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони, які простоюють в очікуванні перевезення, включення зазначених сум у накопичувальні картки та списання коштів у такому розмірі з особового рахунку позивача згідно з вимогами чинних нормативних актів. Незгода позивача з нарахуванням даного збору та застосування норм, які не регулюють дані правовідносини, не спростовує факту необхідності оплати зазначеного збору.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.05.2022 справу № 910/19331/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А., суддів Коробенка Г.П., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/19331/21; відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2022 у справі № 910/19331/21 до надходження до суду матеріалів справи.

31.05.2022 матеріали справи № 910/19331/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2022 у справі № 910/19331/21 апеляційну скаргу АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2022 залишено без руху на підставі статті 174, частини 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу України з огляду на невідповідність скарги вимогам пункту 2 частини 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України; надано скаржнику десять днів з моменту отримання ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

17.06.2022 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги та надано суду докази сплати судового збору у розмірі 3 405,00 грн за вірними банківськими реквізитами Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2022 у справі № 910/19331/20, постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), запропоновано учасникам справи вчинити процесуальні дії в установлені судом апеляційної інстанції строки

Позиція інших учасників справи.

22.07.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційний господарський суд апеляційну скаргу АТ "Українська залізниця" залишити без задоволення.

За твердженням позивача, доводи, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, не відповідають матеріалам справи та суперечать чинному законодавству. Суд першої інстанції, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ТОВ "Грейнсвард" в повному обсязі, оскільки збір за зберігання на підставі пункту 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, нараховується лише у випадку, коли вже завантажені вагони простоюють в очікуванні оформлення перевезень і цей простій засвідчено актом загальної форми із зазначенням факту затримки. Позивачем зауважено, що матеріалами справи підтверджується оформлення ним перевезення відразу після завершення вантажних операцій шляхом внесення відомостей до перевізних документів та накладенням ЕЦП, тобто простою завантажених вагонів в очікуванні оформлення перевезення не було. Актами загальної форми ГУ-23 №1468 та 1479 зафіксовано момент початку завантаження вагонів, натомість будь-яких відомостей про наявність затримки завантажених вагонів в очікуванні оформлення перевезення, тим більше з вини вантажовласника, вказані акти не містять. У зв`язку з чим, на думку позивача, відсутні підстави для нарахування спірного збору.

Одночасно у відзиві на апеляційну скаргу позивачем заявлено клопотання про визнання причин пропуску строку на подання відзиву на апеляційну скаргу поважними та прийняття вказаного відзиву з долученням його до матеріалів справи. Вказане клопотання мотивоване цинічною військовою агресією російської федерації проти України, яка значною мірою ускладнила процес комунікації, необхідний для збору, аналізу та перевірки доказів у справі, що значно обмежило можливість позивача на підготовлення обґрунтованого відзиву у встановлений судом строк.

Відповідно до вимог частини 1 статті 263 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

До відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи (частина 4 статті 263 Господарського процесуального кодексу України).

Як убачається із змісту ухвали Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2021 про відкриття апеляційного провадження у даній справі судом було запропоновано надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали з дотриманням вимог статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Зазначена ухвала отримана позивачем 13.07.2022, що підтверджується матеріалами справи, отже кінцевий строк подання відзиву на апеляційну скаргу збіг 18.07.2022. Позивачем відзив на апеляційну скаргу у даній справі надіслано до суду апеляційної інстанції 19.07.2022, до нього додано докази надсилання копії цього відзиву відповідачу.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення; встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду; про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Таким чином, враховуючи наведені в клопотанні обставини, незначний період пропуску позивачем строку для подання відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про продовження встановленого ухвалою від 11.07.2022 строку для подання позивачем відзиву на апеляційну скаргу та прийняття його до розгляду.

29.07.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій, наполягаючи на задоволенні його апеляційної скарги у даній справі, відповідач вказує на необґрунтованість позиції позивача, викладеній ним у відзиві на апеляційну скаргу, та невідповідністю її фактичним обставинам справи, оскільки позивач намагається тлумачити Правила зберігання вантажів на власний розсуд, видаючи бажане за дійсне.

Заявлені у справі клопотання та результати їх розгляду.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Грейнсвард" просить розгляд апеляційної скарги здійснювати за участю представника позивача.

Розглянувши зазначене клопотання позивача, з огляду на вимоги частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду не убачає підстав для його задоволення, оскільки позивач не зазначив у ньому конкретних обставин справи, які б обґрунтовували необхідність розгляду апеляційної скарги у даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як убачається з матеріалів справи, 06.03.2020 між ТОВ "Грейнсвард" (замовник) та АТ "Українська залізниця" (перевізник) укладено Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (далі - Договір) шляхом прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укласти публічний договір (оферти), що підтверджується Повідомленням про укладення договору № 43-41564379/2020-001.

31.05.2020 АТ "Українська залізниця" оприлюднено нову редакцію Договору, яка введена в дію з 01.07.2020.

Згідно з пунктом 1.1 Договору, його предметом є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.

Пунктом 1.4 Договору визначено, що надання послуг за Договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.

Відповідно до пунктів 1.6, 9.4 Договору, зміни та доповнення до нього оприлюднюються перевізником на веб-сайті: http://uz-cargo.com/.

У пункті 8.1. Договору сторони домовились про використання електронного документообігу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання пункту 2.3.3. Договору для проведення розрахунків і обліку сплачених сум позивачу відкрито особовий рахунок з наданням коду платника № 2829531.

Пунктом 2.3.4. Договору встановлено, що відповідач зобов`язаний вести облік попередньої оплати, нарахованих та сплачених сум за здійснені перевезення і надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажу та надавати позивачеві відповідні розрахункові документи в електронній формі.

Оплата послуг здійснюється в національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника (пункт 4.2. Договору).

Відповідно до пункту 4.5. Договору, щодобово у продовж періоду виконання Договору, відповідач надає позивачу переліки перевізних документів в електронному вигляді (надалі - переліки), які відображають облік коштів, перерахованих та витрачених позивачем.

23.08.2020 відповідачем сформовано та направлено позивачу Перелік № 20200822, згідно з яким 22.08.2020 з особового рахунку на підставі Накопичувальної картки № 21080421 списано грошові кошти у розмірі 9 010,92 грн з ПДВ за зберігання вантажу у вагонах.

24.08.2020 відповідачем сформовано та направлено позивачеві Перелік № 20200823, згідно з яким 23.08.2020 з особового рахунку на підставі Накопичувальної картки № 21080422 списано грошові кошти у розмірі 6 050,88 грн з ПДВ за зберігання вантажу у вагонах.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач безпідставно списав коши з рахунку позивача в розмірі 15 061,80 грн за зберігання вантажу у вагонах, оскільки надані відповідачем Акти загальної форми ГУ-23 №1468 та №1479 містять інформацію лише про початок ввезення вантажу у вагони, тобто про сам процес завантаження, натомість відомості про закінчення завантаження вагонів, як і про їх затримку в очікуванні оформлення перевезення з вини вантажовласника відсутні.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Спір у даній справі виник внаслідок незгоди позивача із списанням з його особового рахунку 22 та 23 серпня 2020 року грошових коштів у розмірі 9 010,92 грн і 6 050,88 грн відповідно, що в загальній сумі складає 15 061,80грн, за зберігання вантажу.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що укладений між сторонами у даній справі Договір за своїм змістом та правовою природою є договором перевезення, який підпадає під правове регулювання глави 64 розділу ІІІ книги 5 Цивільного кодексу України, глави 32 Господарського кодексу України, положень Закону України "Про залізничний транспорт".

Статтею 908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із статтею 306 Господарського кодексу України, передбачено, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Перевезенням вантажів, відповідно до статті 306 Господарського кодексу України, визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про залізничний транспорт", розрахунки відправників і одержувачів вантажу, вантажобагажу і пошти з підприємствами залізничного транспорту загального користування за перевезення, додаткові збори за вантажні операції і користування рухомим складом, а також за штрафи, пеню, неустойки здійснюються в порядку, передбаченому Статутом залізниць України, іншими актами законодавства України та міжнародними договорами.

Обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом, визначаються Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457.

Згідно зі статтею 22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Виконання залізницею додаткових операцій, пов`язаних з

перевезенням вантажів (завантаження, розвантаження, зважування,

експедирування тощо), здійснюється на підставі окремих договорів.

Приписами статті 62 Статуту залізниць України передбачено, що порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством. Належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

З наведеного убачається, що права й обов`язки сторін виникають не лише з умов укладеного сторонами договору, а і на підставі норм, встановлених актами законодавства, в тому числі нормативно-правових актів, які регулюють взаємовідносини в певних випадках.

Згідно з вимогами пункту 2.5. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 864/5085 із змінами (далі - Правила розрахунків), платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг.

Змістом пункту 2.6. Правил розрахунків встановлено:

-розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг;

-облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису);

- усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику;

- у випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, сума якого відображається в особовому рахунку платника.

Відповідно до пункту 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 866/5087, із змінами (далі - Правила зберігання) за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, незалежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми. Якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день завезення першої частини не був зданий повністю, то збір за зберігання нараховується за кожну ввезену частину вантажу. Збір у таких випадках визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної частини завезеного вантажу визначається від моменту ввезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів. У такому самому порядку визначається збір за зберігання вантажу на складі станції відправлення, поверненого на вимогу відправника.

У відповідності до положень статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Аналогічні вимоги містять також Правила складання актів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 08.07.2002за №567/6855, із змінами (далі - Правила складання актів), відповідно до пункту 1 яких при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6 до Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту від 25.02.99 №113 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15.03.99 за №165/3458).

Як убачається із змісту пункту 3 зазначених Правил акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу, і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, у разі затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

Водночас, вказаним пунктом Правил складання актів визначено, що акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами; один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.

Оскільки Правила складання актів щодо порядку і вимог, що ставляться до актів загальної форми, відсилають до Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту від 25.02.99 №113 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15.03.99 за №165/3458, (далі - Правила користування вагонами та контейнерами), колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірним застосування судом першої інстанції останніх при наданні оцінки Актам загальної форми ГУ-23 №1468 та №1479, що надані відповідачем на вимогу суду.

Виходячи зі змісту пункту 8 Правил користування вагонами і контейнерами у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми (форми ГУ-23 - Додаток № 6 до цих Правил), який підписується представниками станції і вантажовласника (до яких у тому числі належать вантажовідправники та вантажоодержувачі). В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Отже, з огляду на приписи пункту 9 Правил зберігання вантажів, які вимагають для визначення періоду, за який сплачується збір за зберігання, встановлювати факт затримки вантажу, що засвідчується актом загальної форми, у кореспонденції з нормами пунктів 1, 3 Правил складання актів, пункту 8 Правил користування вагонами і контейнерами, статті 129 Статуту залізниць України, належним та допустимим доказом на підтвердження факту настання відповідних подій - затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, є акт загальної форми ГУ-23, що складений згідно з Додатком №6 до Правил користування вагонами і контейнерами.

Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 904/5743/16.

Наведеним спростовуються доводи відповідача про те, що моментом закінчення оформлення перевезення є створення вантажовідправником накладних (перевізних документів) і складання додатково актів загальної форми для підтвердження факту затримки вагонів діюче законодавство не вимагає.

Із зазначених підстав помилковим є твердження відповідача про те, що факт зберігання вантажу на місцях загального користування протягом доби може підтверджуватися такими доказами, як повідомлення про закінчення вантажних операцій та пам`ятками про подавання та забирання вагонів форми ГУ-45.

Наявні в матеріалах справи Акти загальної форми ГУ-23 № 1468 та № 1479 не містять відомостей про закінчення завантаження вагонів та їх вагу, інформації про віднесення відповідальності на конкретну особу та чітких відомостей про обставини, які призвели до такої затримки.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що зазначені акти загальної форми не можуть бути підтвердженням факту затримки вагонів на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, незалежних від залізниці).

Отже, встановивши відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження факту затримки вантажу, суд першої інстанції правомірно виходив із відсутності у такому випадку підстав для нарахування та списання відповідачем з особового рахунку позивача збору за зберігання вантажу за накопичувальними картками № № 21080421, 21080422, оскільки такі дії суперечать вимогам Правил зберігання вантажів.

За встановлених обставин, відсутності доказів затримки вантажу (вагонів) на місцях загального користування з вини позивача, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції, надаючи правову кваліфікацію доказам, які подані сторонами з урахуванням фактичних обставин справи та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, дійшов правильного висновку щодо задоволення позову ТОВ "Грейнсвард" про стягнення з відповідача зайво нарахованого та списаного з позивача збору за зберігання у розмірі 15 061,80грн. .

У зв`язку з наведеним, доводи АТ "Українська залізниця", викладені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального та процесуального права, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноматність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Нормою статті 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2022 у справі №910/19331/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2022 у справі №910/19331/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/19331/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Г.П. Коробенко

Т.П. Козир