ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2022 р. Справа №910/18111/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Ткаченка Б.О.

секретар судового засідання: Гибало В.О.

учасники судового процесу:

від позивача: Бондаренко Я.Ю.

від відповідача: Савенко Є.В.

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Фізичної особи-підприємця Рибицького Андрія Вікторовича

на рішення Господарського суду міста Києва

від 13.01.2022

у справі №910/18111/21 (суддя - Ващенко Т.М.)

за позовом Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації

до Фізичної особи-підприємця Рибицького Андрія Вікторовича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва"

про розірвання договору та зобов`язання повернути об`єкт оренди.

В С Т А Н О В И В:

Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація (далі - Адміністрація) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Рибицького Андрія Вікторовича про розірвання договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 26.04.19. №05097, а також зобов`язання відповідача повернути на підставі акта приймання-передачі об`єкт оренди - нежитлову споруду площею 17,4 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Оболонський, 13-А.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач використовує об`єкт оренди не за цільовим призначенням, у зв`язку з чим Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва" (далі - Компанія) складено відповідні акти, які свідчать про істотне порушення умов договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 у справі №910/18111/21 позовні вимоги задоволено.

Розірвано договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 26.04.2019 №05097, укладений між Адміністрацією, ФОП Рибицьким А.В. та Компанією.

Зобов`язано ФОП Рибицького А.В. повернути Компанії на підставі акта приймання-передачі об`єкт оренди - окремо стоячу нежитлову споруду площею 17,4 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Оболонський, 13-А.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 4 540,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, ФОП Рибицький А.В. звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 у справі №910/18111/21 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірне судове рішення є незаконним та не обґрунтованим, оскільки ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин у справі.

Так, в апеляційній скарзі скаржник вказує на те, що останній, як суб`єкт господарювання надає побутові послуги населенню, тобто невизначеному колу осіб, які проживають на відповідній території, і які можуть принести до орендованого приміщення, яке використовує відповідач, побутові відходи, тобто здійснює абсолютно законну, передбачену реєстраційними документами діяльність, яка повністю відповідає умовам договору. Крім того, відповідач зазначає, що таку діяльність відповідач у вказаному орендованому приміщенні проводить вже близько восьми років.

Згідно протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2022 апеляційну скаргу ФОП Рибицького А.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 у справі №910/18111/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2022 відкладено розгляд питань про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги ФОП Рибицького А.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 до надходження матеріалів справи №910/18111/21 до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/18111/21.

16.02.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/18111/21 з Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2022 апеляційну скаргу ФОП Рибицького А.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 у справі №910/18111/21 залишено без руху.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2022 №09.1-07/231/22 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/18111/21 між суддями. Обґрунтування призначення проведення повторного автоматизованого розподілу даної справи: перебування головуючого судді (судді-доповідача) Сітайло Л. Г. у відпустках та вихід у відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.07.2022

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2022, для розгляду апеляційної скарги у вказаній вище справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П. (суддя-доповідач), судді Алданова С.О., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2022, колегією суддів в зазначеному складі, прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ФОП Рибицького А.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 у справі №910/18111/21.

11.07.2022 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/18111/21 за апеляційною скаргою ФОП Рибицького А.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 та призначено розгляд апеляційної скарги на 06.09.2022.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Відповідач у порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022, в якому просить скаргу ФОП Рибицького А.В. залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Зокрема, відповідач у своєму відзиві зазначає, що відповідач завідомо брав об`єкт оренди від розміщення суб`єкта господарювання, що здійснює побутове обслуговування населення, але використовував його для розміщення суб`єкта господарювання, що здійснює діяльність зі збору та сортування вторинної сировини, щоб не платити високу орендну ставку, тобто використовував об`єкт не за цільовим призначенням, що є порушенням умов спірного договору оренди.

У судове засідання 06.09.2022 з`явився представник позивача та відповідача. Третя особа представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до частин 12, 13 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи. За висновками суду неявка представників учасників справи не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

В силу приписів статті 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66, §69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Колегія суддів звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) (заява №11681/85) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника третьої особи.

У судовому засіданні 06.09.2022 представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та винести інше, яким відмовити у задоволенні позову.

В свою чергу представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Згідно зі статтею 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У судовому засіданні 06.09.2022 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, розпорядженням Адміністрації від 31.01.2015 №41 "Про деякі питання комунального майна територіальної громади міста Києва, що віднесене до сфери управління Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації" за Компанією закріплено на праві господарського відання без права розпорядження майно, у тому числі сміттєзбірник по проспекту Оболонському, 13-А.

26.04.2019 між Адміністрацією (орендодавець), ФОП Рибицьким А.В. (орендар), а також Компанією (підприємство-балансоутримувач) укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №05097, за умовами якого орендодавець на підставі протоколу засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 11.12.2018 №56/132 та розпорядження Адміністрації від 31.01.2019 №50 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (окремо стоячу нежитлову споруду), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходяться за адресою: місто Київ, проспект Оболонський, 13-А, для розміщення суб`єкту господарювання, що здійснює побутове обслуговування населення.

За умовами пункту 2.1 договору об`єктом оренди є окремо стояча нежитлова споруда, площею 17,4 кв.м, згідно з викопіюванням з по поверхового плану, що складає невід`ємну частину договору.

Відповідно до пункту 2.4 договору орендар вступає у строкове платне користування об`єктом у термін, вказаний у цьому правочині, але не раніше дати підписання сторонами договору та акта приймання-передачі об`єкта.

У пункті 9.1 договору сторони погодили, що дана угода є укладеною з моменту підписання її сторонами і діє з 16.04.2019 до 24.04.2022.

Згідно з актом приймання-передачі орендованого майна від 26.04.2019 орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування за договором нерухоме майно (окремо стоячу нежитлову споруду), яка розташована за адресою: місто Київ, проспект Оболонський, 13-А, що перебуває на балансі Компанії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що спір виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, а саме використанням об`єкта оренди не за призначенням, що зумовило звернення позивача до суду з цим позовом про розірвання договору та зобов`язання орендаря передати об`єкт оренди підприємству-балансоутримувачу.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) договір є однією із підстав виникнення зобов`язань та обов`язковим для виконання сторонами.

В силу приписів статті 526 ЦК України та статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За своє правовою природою спірний договір є договором оренди.

За приписами частини 1 статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частинами 1, 2 статті 773 ЦК України наймач зобов`язаний володіти та/або користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Якщо наймач володіє та/або користується річчю, переданою йому у найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

У пункті 4.2.2 договору сторонами встановлено, що орендар зобов`язаний використовувати об`єкт відповідно до його призначення та умов цього договору.

За умовами пункту 5.2.1 договору Компанія має право проводити необхідний огляд та перевірку виконання орендарем умов цього договору. В процесі перевірки виконання умов цього договору оренди може бути здійснена фото- або відеофіксація стану та умов використання об`єкта.

14.01.2021 представниками Компанії проведено обстеження об`єкта оренди: нежитлового приміщення (окремо стоячої нежитлової споруди) площею 17.4 кв.м, розташованого за адресою: місто Київ, проспект Оболонський, 13-А, за результатами якого складено акт перевірки нежитлових приміщень (будівлі, споруди) комунальної власності територіальної громади міста Києва, переданих до сфери управління Адміністрації.

Відповідно до вказаного акта за результатами обстеження встановлено, що об`єкт використовується не за цільовим призначенням, а саме в приміщенні знаходиться пункт прийому вторинної сировини.

22.01.2021 Адміністрацією на адресу ФОП Рибицького А.В. надіслано повідомлення про припинення дії договору та акт приймання-передачі нерухомого майна (з оренди) для підпису відповідачем.

Однак, на час звернення позивача до суду з даним позовом відповідач акт приймання-передачі не підписав, орендоване за договором майно не повернув.

Відповідно до частини 1 статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

При невиконанні або порушенні однією із сторін умов договору та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України, договір може бути розірваний достроково на вимогу однієї зі сторін за рішенням суду (пункт 6.7 договору).

Згідно з пунктом 9.6 договору на вимогу однієї з сторін договір може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору (стаття 611 ЦК України).

За приписами частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до пункту 3 статті 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Стаття 188 ГК України визначає порядок зміни та розірвання господарських договорів, зокрема в пункті 2 зазначено, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (пункт 4 статті 188 ГК України).

Згідно з частиною 1 статті 783 ЦК України передбачено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, зокрема, якщо наймач володіє та/або користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у володіння та/або користування іншій особі.

22.01.2021 позивач направив на адресу відповідача повідомлення про припинення дії договору від 16.01.2021 №104-370 та акт приймання-передачі нерухомого майна (з оренди) для підпису відповідачем. В даному повідомленні позивач просив відповідача у термін 10 календарних днів з моменту отримання повідомлення звільнити орендоване приміщення та повернути Компанії за актом приймання-передачі у стані, не гіршому, ніж в якому перебував об`єкт на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених поліпшень, які неможливо відокремити від об`єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

Водночас сторони не досягли згоди щодо розірвання договору, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогами про розірвання договору.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що він надає побутові послуги населенню, під якими розуміє зберігання та вивезення побутових відходів.

Відповідно до Методики розрахунку орендної плати, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280 "Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва", орендна ставка за використання нерухомого майна - розміщення суб`єктів господарювання, що здійснюють побутове обслуговування населення становить 4%, а за розміщення суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність зі збору та сортування вторинної сировини на відстані менше ніж 200 м від житлових будинків - 25%.

Отже, згідно з вищенаведеною Методикою існують відповідні орендні ставки і орендна ставка за розміщення суб`єктів господарювання, що здійснюють побутове обслуговування населення є набагато меншою, ніж орендна ставка за розміщення суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність зі збору та сортування вторинної сировини.

Крім того, відповідач у заяві від 02.10.2018 №104/5876 зазначив, що в частині цільового орендованого приміщення по проспекту Оболонському, 13-А використовуватиме об`єкт під розміщення суб`єкта господарювання, що здійснює побутове обслуговування населення.

Проте, як зазначалось вище, представниками Компанії проведено обстеження об`єкта оренди за результатами якого складено акт перевірки нежитлових приміщень (будівлі, споруди) комунальної власності територіальної громади міста Києва, переданих до сфери управління Адміністрації, відповідно до якого встановлено, що об`єкт використовується не за цільовим призначенням, а саме в приміщенні знаходиться пункт прийому вторинної сировини.

Враховуючи те, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт використання відповідачем об`єкта оренди не за призначенням, суд дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що позовні вимоги в частині розірвання договору є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, позивач просив зобов`язати відповідача передати об`єкт оренди підприємству-балансоутримувачу.

Згідно з частиною 1 статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За приписами частини 1 статті 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Відповідно до пункту 7.5 договору у випадку розірвання договору орендар зобов`язаний за актом приймання-передачі повернути об`єкт підприємству-балансоутримувачу у стані, не гіршому, ніж в якому перебував об`єкт на момент передання його в оренду, з урахуванням усіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об`єкта без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача передати об`єкт оренди балансоутримувачу - Компанії, також підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи, на які посилався апелянт під час розгляду даної справи, залишені Північним апеляційним господарським судом без задоволення, як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції щодо задоволення позову у справі №910/18111/21.

Згідно з частиною 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27.09.2001).

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 у справі №910/18111/21 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим судове рішення має бути залишеними без змін, а апеляційна скарга ФОП Рибицького А.В. - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги ФОП Рибицького А.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 у справі №910/18111/21, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 267-271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Рибицького Андрія Вікторовича на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 у справі №910/18111/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 у справі №910/18111/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Фізичною особою-підприємцем Рибицьким Андрієм Вікторовичем.

4. Матеріали справи №910/18111/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 19.09.2022.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

Б.О. Ткаченко