РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.09.2022Справа № 910/11384/20 (910/1804/22)

За заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ялинівка Нова

про стягнення 13.969.087, 80 грн. в межах справи № 910/11384/20

Суддя Пасько М.В.

Представники: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в межах справи № 910/11384/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 відкрито провадження у справі № 910/11384/20 (910/1804/22).

Судове засідання призначене на 22.03.2022 не відбулось у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні.

04.04.2022 від відповідача надійшов відзив.

Враховуючи викладене вище, розгляд справи призначено на 07.06.2022.

11.05.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив.

06.06.2022 від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2022 відкладено підготовче засідання на 23.06.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2022 відкладено підготовче засідання на 09.08.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 08.09.2022.

Розглянувши матеріали справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

В поданій позовній заяві товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння" (далі - Позивач) просить стягнути на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ялинівка Нова" (далі - Відповідач) суму основного боргу 7.507.806, 72 грн., пеню в розмірі 1.503.210, 26 грн., штраф в розмірі 1.501.561, 34 грн., три відсотки річних в розмірі 2.437.472, 76 грн., інфляційні втрати в розмірі 1.019.036, 72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.03.2022 між Позивачем та Відповідачем було укладено договір № 2-2503/пр983 (далі - Договір) на поставку насіння сільськогосподарських культур та/або засобів захисту рослин (далі - товар).

Згідно умов вказаного Договору Позивач зобов`язався поставити Відповідачу товар у строк визначений сторонами, а Відповідач - прийняти та оплатити його вартість.

Відповідно до ст. 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Однак, станом на день розгляду позову Відповідач так і не оплатив Позивачу кошти за поставлений товар.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про необґрунтованість заявленого позову та просив суд відмовити в його задоволенні.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Укладений між Позивачем та Відповідачем Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), як це визначено ст. 610 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач виконав свої договірні зобов`язання у повному обсязі, здійснивши поставку товару Відповідачу, що підтверджується товарними накладними.

Водночас Відповідач, порушив умови Договору, не здійснивши повну оплату за поставку товару у визначений сторонами строк.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Враховуючи те, що оплата за поставлений товар не була здійснена у встановлені сторонами строки, відповідно до розрахунків Позивача, які на думку суду є вірними, Відповідач повинен сплатити Позивачу пеню в розмірі 1.503.210, 26 грн., штраф в розмірі 1.501.561, 34 грн., три відсотки річних в розмірі 2.437.472, 76 грн., інфляційні втрати в розмірі 1.019.036, 72 грн.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Частиною 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судовій збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача, оскільки позивачу відстрочено сплату судового збору, то він підлягає стягнення з відповідача в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ялинівка Нова" (12043, Житомирська обл., Пулинський р-н, село Ялинівка, ВУЛИЦЯ ШЕВЧЕНКА, будинок 1 Б; ідентифікаційний код 39289687) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння" (03150, м. Київ. вул. Предславинська, 34-Б; поштова адреса: 03110, м. Київ, вул. Клінічна, 25; ідентифікаційний код 30674952) суму основного боргу 7.507.806, 72 грн., пеню в розмірі 1.503.210, 26 грн., штраф в розмірі 1.501.561, 34 грн., три відсотки річних в розмірі 2.437.472, 76 грн., інфляційні втрати в розмірі 1.019.036, 72 грн.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ялинівка Нова (12043, Житомирська обл., Пулинський р-н, село Ялинівка, ВУЛИЦЯ ШЕВЧЕНКА, будинок 1 Б; ідентифікаційний код 39289687) в дохід Державного бюджету України 209.536, 32 судового збору.

4.Видати накази відповідно до ст. 327 ГПК України.

5.Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та строк визначені розділом ІV ГПК України.

Суддя М.В. Пасько