РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.08.2022Справа № 910/343/22

За позовомАкціонерного товариства «Укртрансгаз»
доДочірнього підприємства «Київгазенерджи»
простягнення 979 760,00 грн.
Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Єрмак Т.Ю.

Представники сторін:

від позивача:Мотлях О.О.
від відповідача:Полішко Ю.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» (надалі - «Товариство») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства «Київгазенерджи» (надалі - «Підприємство») про стягнення 979 760,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Б019 від 01.07.2015, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 687 488,51 грн., пені у розмірі 77 289,11 грн., 3% річних у розмірі 63 331,25 грн. та інфляційних у розмірі 141 651,13 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін.

21.02.2022 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки позивачем не доведено належними доказами існування у відповідача спірної заборгованості, а розрахунки Підприємства по договору залежать від коштів, що надходять на спеціальний рахунок від споживачів. Також відповідач вказує, що позивачем пропущений строк позовної давності.

Також 21.02.2022 представником відповідача подано до суду окрему заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, в якій відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог з цих підстав.

У відповіді на відзив на позовну заяву Товариство спростовує твердження відповідача щодо відсутності обов`язку з оплати отриманих у січні, травні 2018 року та березні 2019 року послуг, а також заперечує щодо посилань відповідача на пропуск строку позовної давності для всіх вимог, заявлених в межах даної справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2022 вирішено перейти до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 29.06.2022.

10.06.2022 представником відповідача подано до суду клопотання про зменшення розміру пені, в якому Підприємство просить суд зменшити розмір стягуваної пені на 90%.

Протокольною ухвалою суду від 20.07.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 31.08.2022.

Представник позивача в судове засідання з`явився, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, надав пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 31.08.2022 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.07.2015 між Товариством (газотранспортне підприємство) та Підприємством (замовник) був укладений договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Б019 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого газотранспортне підприємство зобов`язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (ГРС), а замовник зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору підставою для транспортування газу магістральними трубопроводами є підтвердження в установленому порядку Оператором Єдиної газотранспортної системи України відповідно до щомісячного планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу газу, наявності в замовника місячного обсягу газу, виділеного для забезпечення його споживачів або на власні потреби.

За змістом п. 2.5 Договору приймання-передача газу в пунктах приймання-передачі та на ГРС здійснюється сторонами відповідно до порядку доступу до Єдиної газотранспортної системи України, який затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами.

Згідно з п. 5.3 Договору розрахунковий період за договором становить один місяць з 9:00 години першого дня місяця до 9:00 години першого дня наступного місяця включно. Вартість послуг з транспортування газу за місяць визначається як добуток тарифу на загальну кількість протранспортованого газу, визначеного згідно з розділом 4 договору, та податку на додану вартість.

Відповідно до п. 5.5 Договору оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100% попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування природного газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

За змістом п. 5.6 Договору у випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Позивач вказує, що у період з січня 2018 року по березень 2019 року ним було надано відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 2 286 801,77 грн. Відповідачем частково було сплачено надані послуги на суму 1 599 313,26 грн. При цьому, несплаченою залишилася заборгованість за надані послуги у період з жовтня 2018 року по березень 2019.

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання за Договором, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості у розмірі 687 488,51 грн. за надані послуги у період з жовтня 2018 року по березень 2019.

Правове регулювання взаємовідносин оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначення правових, технічних, організаційних та економічних засад функціонування газорозподільних систем здійснюється Кодексом газотранспортної системи, затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, а також положеннями Закону України «Про ринок природного газу», Цивільного та Господарського кодексів України.

Відповідно до пунктів 7, 9, 19, 45 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» газотранспортна система - технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об`єктами і спорудами, пов`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу; замовник - фізична або юридична особа, яка на підставі договору замовляє надання однієї чи кількох послуг; оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників); транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

У частинах 1, 2, 3 статті 32 зазначеного Закону закріплено, що транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором. Оператор газотранспортної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів транспортування природного газу із замовниками. Оператор газотранспортної системи зобов`язаний забезпечити надання послуг, що відповідають потребам ринку природного газу, зокрема послуги транспортування природного газу з або без гарантії реалізації права користування потужністю, послуги транспортування природного газу на різні періоди тривалості тощо.

Регламентом функціонування газотранспортної системи України є Кодекс газотранспортної системи (Кодекс ГТС), який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015№ 2493, який визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України.

Згідно з пунктом 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

На підтвердження факту надання відповідачеві послуг з транспортування газу у спірний період (жовтень 2018 року - березень 2019) позивачем долучено до матеріалів справи акти наданих послуг з транспортування магістральними трубопроводами від 31.10.2018, 30.11.2018, 31.12.2018, 31.01.2019 та 28.02.2019 на загальну суму 702 726,90 грн., які підписані представниками обох сторін без зауважень.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктами 5.5, 5.6 Договору передбачено, що остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Із наданих позивачем відомостей, що не спростовано відповідачем, Підприємством було повністю оплачено протранспортований в жовтні 2018 року газ на суму 60 105,53 грн., проте несплаченою частиною наданих послуг з транспортування за вересень 2018 року залишилося 0,02 грн.

Таким чином, документально підтверджується наявність у відповідача перед позивачем заборгованості за послуги з транспортування природного газу у розмірі 619 738,47 грн. (702 726,90 грн. - 60 105,53 грн. + 0,02 грн.).

З урахуванням встановлених судом обставин, заборгованість відповідача за надані послуги становить 619 738,47 грн., а строк виконання грошового зобов`язання станом на момент звернення позивача із даним позовом до суду настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановлена судом заборгованість за надані послуги згідно умов Договору відповідачем не спростована належними та допустимими доказами, а відтак позовні вимоги в цій частині є правомірними та обґрунтованими.

Стосовно наданих позивачем послуг у березні 2019 року суд відзначає таке.

Позивач вказує, що за його даними, обсяг протранспортованого відповідачу газу у березні 2019 року становить 71,792 тис.куб.м та підтверджується даними з інформаційної платформи, яка з урахуванням вимог п. 1 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС застосовується для забезпечення електронної взаємодії та документообігу між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для організації замовлення та супроводження послуг транспортування природного газу в умовах добового балансування газотранспортної системи, а також між суб`єктами ринку природного газу та операторами торгових платформ.

В той же час, відповідно до п. 3.1 Договору послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що газотранспортне підприємство до 15 числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплений печаткою газотранспортного підприємства.

За змістом п. 3.3 Договору замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов`язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акту наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умова договору або в судовому порядку.

Згідно з п. 3.4 Договору акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Таким чином, умовами Договору чітко передбачено, що підставою для сплати відповідачем протранспортованого газу є акти наданих послуг, а також визначено порядок їх складання та підписання обома сторонами.

В той же час, в матеріалах справи відсутній складений та підписаний обома сторонами акт наданих послуг за березень 2019 року, як і відсутні докази виконання позивачем умов п. 3.2 Договору щодо направлення примірників такого акту відповідачу для підписання та узгодження обсягу наданих послуг.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд відзначає, що в матеріалах справи відсутній належний та допустимий доказ на підтвердження факту надання позивачем відповідачу послуг у березні 2019 року (а саме акт наданих послуг), а дані з інформаційної платформи, про які йде мова у позовній заяві, не є таким доказом в силу умов укладеного між сторонами Договору.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог Товариства про стягнення з Підприємства заборгованості за надані у березні 2019 року послуги на суму 44 867,12 грн.

Твердження відповідача про те, що в матеріалах справи також відсутні підписані сторонами акти за надані послуги у січні та травні 2018 року не впливають на встановлені судом факти наявності заборгованості, оскільки надані позивачем послуги у вказаних місяцях були повністю оплачені відповідачем, і сума за такими актами не є предметом спору у даній справі.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 77 289,11 грн., 3% річних у розмірі 63 331,25 грн. та інфляційних у розмірі 141 651,13 грн.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Судом здійснено власний перерахунок заявлених до стягнення пені, 3% річних та інфляційних з урахуванням встановленої у даній справі суми заборгованості відповідача, і за перерахунком суду правомірним у даному випадку є стягнення з Підприємства на користь Товариства пені у розмірі 69 576,88 грн., інфляційних у розмірі 135 109,37 грн. та 3% річних у розмірі 63 331,25 грн. (оскільки за перерахунком суду встановлено суму більшу, ніж ту, що заявлено в позовній заяві).

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності суд відзначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Згідно статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (п. 1), за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

По-перше, відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Твердження відповідача про необхідність застосування скороченої позовної давності в частині вимог про стягнення суми основного боргу, інфляційних та 3% річних судом відхиляються з огляду на наступне.

Зокрема, відповідач посилається на позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 16.07.2020 у справі №920/206/19, що договір транспортування природного газу магістральними трубопроводами містить ознаки договору перевезення вантажу та до відносин, що виникають з договору транспортування природного газу, підлягає застосуванню ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України, відповідно до якої для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

В той же час, суд звертається до правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.07.2022 у справі 921/184/21, яка є подібною до правовідносин, що стали предметом касаційного розгляду у даній справі.

У вказаній постанові Верховний Суд прийшов до висновку, що договір транспортування природного газу є договором, який передбачає надання трьох видів послуг, а його істотні умови визначені статтею 901 ЦК України та спеціальним законодавством - Законом «Про ринок природного газу», Кодексом ГТС, Типовим договором.

За результатами перегляду справи в касаційному порядку об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, враховуючи наведене у розділі 8 цієї постанови, вбачає підстави для відступу від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.07.2020 зі справи №920/206/19, від 23.07.2020 зі справи №920/180/19, від 08.12.2021 зі справи №904/949/21, про те що договори транспортування природного газу за своєю правовою природою є договорами перевезення вантажу і до правовідносин за ними підлягають застосуванню положення статей 306, 307, 315 ГК України, оскільки зазначені договори за своєю правовою природою є договорами про надання послуг, виходячи зі спеціального регулювання, встановленого законодавством про ринок природного газу.

Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд вважає, що до правовідносин у даній справі щодо стягнення заборгованості за надані послуги транспортування природного газу застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки, яка не пропущена позивачем при зверненні до суду із даним позовом.

По-друге, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України).

При цьому, якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її застосування обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на подання позову про стягнення такої санкції виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, з огляду на те, що нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним, то позовна давність спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 22.07.2019 у справі №911/1563/18, від 22.08.2019 у справі №914/508/17, від 11.11.2019 у справі №904/1038/19, від 11.02.2020 у справі №916/612/19, від 20.08.2020 у справі №902/959/19.

Водночас, 02.04.2020 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно якого Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином, враховуючи, що пеня нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, тому позовна давність до вимог про її застосування обчислюється окремо за кожний день прострочення, то відповідно строк позовної давності до частини пені, яка нарахована на 02.04.2019 та період, що слідує після відповідної дати, продовжений на строк дії карантину в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України та не був пропущений позивачем.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок та встановлено, що з урахуванням викладених вище норм чинного законодавства строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом про стягнення пені не пропущено.

Щодо посилань відповідача на дію Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» суд відзначає наступне.

Згідно статті 1 вказаного Закону учасниками процедури врегулювання заборгованості є підприємства та організації, включені до Реєстру, зокрема: постачальники природного газу, оператори газорозподільних систем, особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, особа, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, НАК «Нафтогаз України», розпорядники коштів державного бюджету, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості суб`єкти ринку природного газу включаються до Реєстру, який веде Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (частина 1 статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу»).

Рішення про включення або про відмову у включенні до Реєстру приймається Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та оприлюднюється на її офіційному веб-сайті (абзац 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» ).

Відповідно до абзацу 15 статті 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» Реєстр це відкритий загальнодоступний перелік підприємств та організацій, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Для включення до Реєстру суб`єкти ринку природного газу подають до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, заяву, до якої додаються документи, що перечисленні в частині 2 статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» ).

В той же час, відповідачем не доведено, що його включено до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу та така інформація відсутня на офіційному сайті НКРЕКП станом на дату винесення даного рішення.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положеннями ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити:

- чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу;

- ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання;

- незначного прострочення виконання;

- наслідків порушення зобов`язання та невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам;

- поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена і в рішенні Конституційного Суду України N 7-рп/2013 від 11.07.2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90 %, суд дійшов висновку про недоведеність заявником достатніх підстав для зменшення розміру пені, який встановлений судом у даній справі за наслідками розгляду позовних вимог Товариства.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства «Укртрансгаз» задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Київгазенерджи» (01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, 4Б; ідентифікаційний код 39835779) на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1; ідентифікаційний код 30019801) заборгованість у розмірі 619 738 (шістсот дев`ятнадцять тисяч сімсот тридцять вісім) грн. 47 коп., 3% річних у розмірі 63 331 (шістдесят три тисячі триста тридцять одна) грн. 25 коп., інфляційні у розмірі 135 109 (сто тридцять п`ять тисяч сто дев`ять) грн. 37 коп., пеню у розмірі 69 576 (шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят шість) грн. 88 коп. та судовий збір у розмірі 13 316 (тринадцять тисяч триста шістнадцять) грн. 34 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 15.09.2022.

Суддя В.П. Босий