ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/369/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання Шундрик Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Докиль Н.Б., дов. №3 від 03.01.2022;

від відповідача: ОСОБА_4, дов. №3 від 20.08.2022;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Житомирського міського центру зайнятості

до Військової частини НОМЕР_1

про стягнення 104 011,10 грн

Житомирський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (командування Десантно-Штурмових військ Збройних сил України) про стягнення 104 011,10грн коштів, виплачених як допомога по безробіттю.

В якості правових підстав позову позивач посилається, зокрема, на ст.34, 35, 36, 38 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", положення Закону України "Про зайнятість населення", ст.174 Господарського кодексу України.

Ухвалою від 20.06.2022 суд відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначив судове засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 23.08.2022 оголошено перерву до 08.09.2022 о 10:00.

Представник позивача в судовому засіданні 08.09.2022 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні 08.09.2022 проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії Витягу з наказів про прийняті рішення по особі ОСОБА_1 , з 24.03.2020 останній Житомирським міським центром зайнятості (позивач) було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю (а.с. 8).

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04.08.2021 у справі №240/4598/20 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункти 5, 6 наказу Командувача десантно-штурмових військ ЗСУ командира Військової частини НОМЕР_1 генерал-лейтенанта ОСОБА_2 від 05.02.2020 №14-ДС, яким ОСОБА_1 звільнено з посади провідного спеціаліста відділу організаційно-планової роботи та забезпечення оплати праці особовому складу фінансово-економічного управління командування Десантно-штурмових військ Збройних Сил України. Визнано протиправним та скасовано пункти 2,3 наказу Командувача десантно-штурмових військ ЗСУ командира Військової частини НОМЕР_1 генерал-лейтенанта ОСОБА_2 від 17.02.2020 №19-ДС по особовому складу державних службовців. Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста відділу організаційно-планової роботи та забезпечення оплати праці особовому складу фінансово-економічного управління командування Десантно-штурмових військ Збройних Сил України з 27.02.2020. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.02.2020 до дня ухвалення судового рішення за результатами розгляду судової справи - 04.08.2021 (а.с. 10-13).

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2021 у справі №240/4598/20 рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04.08.2020 залишено без змін (а.с.14-16).

З урахуванням приписів ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04.08.2021 у справі №240/4598/20 набрало законної сили 17.12.2021.

На виконання судового рішення від 04.08.2020 ОСОБА_1 з 27.02.2020 поновлено на посаді провідного спеціаліста відділу організаційно-планової роботи та забезпечення оплати праці особовому складу фінансово-економічного управління, що підтверджується наказом №40-ДС від 06.08.2021 командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу державних службовців) (а.с. 26).

Згідно довідки №68 від 25.01.2022 у період з 24.03.2020 по 01.07.2021 Житомирським міським центром зайнятості ОСОБА_1 виплачено допомогу по безробіттю в загальному розмірі 104 011,10грн (а.с. 28).

28.01.2022 Житомирський міський центр зайнятості надіслав Військовій частині НОМЕР_1 (відповідач) претензію №285/08/22 від 26.01.2022 з вимогою сплатити кошти в сумі 104 011,10грн, виплачені ОСОБА_1 у вигляді допомоги по безробіттю (а.с. 19-20).

23.02.2022 на адресу Житомирського міського центру зайнятості від Військової частини НОМЕР_1 надійшла відповідь №117/1122 від 07.02.2022 на претензію №285/08/22 з відмовою у її задоволенні. В основу своєї відмови відповідачем було покладено той аргумент, що до 04.09.2021 ОСОБА_1 вважалась безробітною та правомірно отримувала допомогу по безробіттю. Крім того, відповідач вказав на відсутність порушень чинного законодавства Військовою частиною НОМЕР_2 у правовідносинах, що склалися (а.с. 21).

Оскільки, сума отриманої допомоги по безробіттю не повернена, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача коштів, виплачених як допомога по безробіттю, в загальній сумі 104 011,10грн.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Так, згідно з вказаним Законом загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття є система прав, обов`язків та гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття;

страховик - Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд);

страховий випадок - подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи, внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу;

втрата роботи з незалежних від застрахованих осіб обставин - припинення трудового договору відповідно до статті 36 (пункти 1, 2, 3), статті 38 (у разі неможливості продовження роботи, а також невиконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору), статті 39, статті 40 (пункти 1, 2, 5, 6) Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, а для військовослужбовців - звільнення зі служби з поважних причин без права на пенсію (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, за станом здоров`я, у зв`язку із закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, через сімейні обставини або з інших поважних причин відповідно до законодавства про військовий обов`язок і військову службу).

Терміни "застрахована особа", "страхувальники" та "роботодавці" вживаються в Законі у значенні, наведеному у Законі України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття").

Так, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок;

роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Згідно ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення" безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування;

безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи;

зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи;

соціальний захист у разі настання безробіття - комплекс заходів, що передбачений загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття та законодавством про зайнятість населення.

Кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом: участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття; надання безоплатних соціальних послуг, зокрема, інформаційно-консультаційних та профорієнтаційних, професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації з урахуванням попиту на ринку праці, сприяння у працевлаштуванні, зокрема, шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи відповідно до законодавства; надання особливих гарантій працівникам, які втратили роботу у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці; надання додаткової гарантії зайнятості окремим категоріям населення, які не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці (ст. 9 Закону України "Про зайнятість населення").

Статусу безробітного може набути, зокрема, особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

Зареєстровані безробітні мають право на безоплатне одержання від територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції: послуг з пошуку підходящої роботи та сприяння у працевлаштуванні, в тому числі на громадські та інші роботи тимчасового характеру; консультаційних, інформаційних та профорієнтаційних послуг з метою обрання або зміни виду діяльності (професії); інформації про свої права та обов`язки як безробітного; відомостей про себе, які містяться в Єдиній інформаційно-аналітичній системі; матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону; збереження права на виплату допомоги по безробіттю на період участі у громадських та інших роботах тимчасового характеру (тривалістю до 180 днів, зокрема у разі заміщення тимчасово відсутнього працівника) у розмірах, встановлених до укладення ними строкового трудового договору на участь у таких роботах; оскарження, у тому числі до суду, дій або бездіяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, їх посадових осіб, що призвели до порушення прав щодо зайнятості особи.

Одним з видів матеріального забезпечення за цим Законом є, зокрема, допомога по безробіттю (ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття").

Реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі, зокрема, поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили (п.2 ч.1 ст.45 Закону України "Про зайнятість населення"). Викладене кореспондується з приписами абз. 10 пп. 1 п. 30 Порядку №792.

Поновлення безробітного на роботі за рішенням суду, у відповідності до пп.2 п.1 ст.31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", є підставою для припинення виплати допомоги по безробіттю.

Фонд має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу (абз.6 ч.1 ст.34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття").

Викладене за своїм змістом узгоджується з приписами п. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", згідно якого з роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Системний аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку про те, що обов`язок роботодавця відшкодувати Фонду вартість соціальних послуг, наданих безробітному, в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, виникає у тому випадку, якщо невиконання власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю потягло за собою незаконне звільнення з роботи застрахованої особи, і саме через цю подію така особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати, що має бути підтверджено відповідним рішенням суду, яке набрало законної сили в порядку, визначеному законодавством.

Суд визнає доведеним, що Військова частина НОМЕР_1 є роботодавцем у розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що у період з 24.03.2020 по 01.07.2021 ОСОБА_1 перебувала на обліку в Житомирському міському центрі зайнятості як безробітна та отримала допомогу по безробіттю в сумі 104 011,10грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04.08.2021, яке набрало законної сили в порядку, визначеному законодавством, зокрема, поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста відділу організаційно-планової роботи та забезпечення оплати праці особовому складу фінансово-економічного управління командування Десантно-штурмових військ Збройних Сил України з 27.02.2020.

Враховуючи вищевикладене, вимоги Житомирського міського центру зайнятості про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 виплачених центром зайнятості ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 104 011,10грн суд визнає обґрунтованими, у зв`язку з чим, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Аналогічна правова позиція щодо стягнення виплаченої допомоги по безробіттю з роботодавця міститься в постановах Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №910/12913/17 та від 12.07.2018 у справі №914/586/17.

Судом критично оцінюються посилання відповідача, в якості заперечень проти позову, на перебування ОСОБА_1 у статусі безробітної до 04.09.2021, з огляду на наступне.

З наявної в матеріалах даної справи персональної картки №00132, безробітна ОСОБА_1 перебувала на обліку в Житомирському центрі зайнятості з 02.03.2020 по 01.07.2021 (а.с. 5).

Згідно заяви ОСОБА_3 від 02.07.2021, останню знято з реєстрації, у зв`язку з її відмовою від послуг служби зайнятості (а.с. 9).

Як судом зазначалося вище, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04.08.2021 у справі №240/4598/20, яке набрало законної сили 17.12.2021, ОСОБА_1 поновлено на посаді провідного спеціаліста відділу організаційно-планової роботи та забезпечення оплати праці особовому складу фінансово-економічного управління командування Десантно-штурмових військ Збройних Сил України з 27.02.2020 (а.с. 10-13).

Отже, станом на дату прийняття зазначеного вище судового рішення про поновлення її на роботі, набранням рішенням законної сили, ОСОБА_1 вже не мала статусу безробітної, що, в свою чергу, спростовує висновки та твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 до 04.09.2021 вважалась безробітною та правомірно отримувала допомогу по безробіттю.

Щодо доводів відповідача стосовно порушення ОСОБА_1 приписів Закону України "Про зайнятість населення" в частині невчасного повідомлення центру зайнятості про її поновлення на роботі та, як наслідок - безпідставного визначення у даній справі відповідачем Військової частини НОМЕР_1 , суд зазначає наступне.

Дійсно, положеннями ст.44 Закону України "Про зайнятість населення" на безробітних покладено обов`язок, в тому числі, інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи акту розслідування страхових випадків №21 від 24.01.2022, ОСОБА_1 21.12.2021 в телефонному режимі (що не суперечить Закону України "Про зайнятість населення") повідомила фахівцю служби зайнятості про поновлення її на роботі за рішенням суду (а.с. 17-18).

При цьому, варто зауважити, що ОСОБА_1 вже не мала статусу безробітної, про що суд вказував вище.

Таким чином, суд вбачає помилковими доводи відповідача про допущення ОСОБА_1 порушень норм чинного законодавства в частині необхідності повідомлення центр зайнятості про обставини припинення її реєстрації.

З огляду на викладені висновки суду, враховуючи положення ч.4 ст.35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", позивач як страховик має право на стягнення з роботодавця суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Отже, саме Військова частина НОМЕР_1 як роботодавець поновленої на роботі за рішенням суду ОСОБА_1 є належним відповідачем у даній справі.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України", зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно ч.2, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 ГПК України сторонами доказів.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на встановлені судом у процесі розгляду спору обставини та досліджені подані учасниками процесу на обґрунтування своїх позицій докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Житомирського міського центру зайнятості про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 104 011,10грн допомоги по безробіттю, виплаченої ОСОБА_1 , підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Згідно ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Крім того, 04.07.2022 до суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про зупинення розгляду справи до закінчення в Україні воєнного стану (а.с. 50).

Розглянувши дане клопотання відповідача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Дійсно, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено ще на 30 діб, тобто до 25.04.2022. 21.04.2022 на засіданні Верховної Ради України ухвалено Закон про затвердження Указу Президента України від 18.04.2022 №259 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні. Цим Указом передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 на 30 діб. Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 22.05.2022 №2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб. Указом Президента України №573/2022 від 12.08.2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №2500-ІХ від 15.08.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

При цьому, відповідно до п.3 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

З аналізу наведеної норми права вбачається, що вказана підстава зупинення провадження у справі розповсюджується виключно на фізичних осіб, оскільки пов`язана з перебуванням їх особисто у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Враховуючи відповідальну роль Міністерства оборони України, Збройних сил України в обороні та захисті державного суверенітету і територіальної цілісності України, поряд з цим, суд констатує, що приписи п.3 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України на діяльність юридичних осіб не розповсюджуються.

На час розгляду клопотання чинним Господарським процесуальним кодексом України не передбачено зупинення провадження у справі з підстави введення воєнного стану в країні в цілому.

При цьому, ч.1 ст.10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Відповідно до ст.12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

З огляду на наведене, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (командування Десантно-Штурмових військ Збройних сил України) ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь Житомирського міського центру зайнятості (10025, м. Житомир, пл. Польова, буд. 6-А; ідентифікаційний код 13561251; р/р UA0706311, Держказначейська служба України, м. Київ, (ДКСУ м. Київ), МФО 820172):

- 104 011,10грн допомоги по безробіттю, виплаченої ОСОБА_1 ;

- 2 481,00грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 13.09.22

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу

2- позивачу на електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1

3 - відповідачу (рек.) та на електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_2