ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2022 Справа № 914/1301/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Кидисюка Р.А. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМП ТРАНС», м. Тернопіль

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЛЕКСОРЕС», с.Чишки Пустомитівського району Львівської області

про стягнення 5694,01 гривень заборгованості

За участю представників сторін: не викликались

Судові процедури

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМП ТРАНС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЛЕКСОРЕС» про стягнення 5694,01 гривень заборгованості.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 20.06.2022 справу №914/1301/22 передано на розгляд судді Кидисюку Р.А.

Ухвалою суду від 27.06.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без судового засідання та без виклику сторін.

19.07.2022 на адресу суду надійшла заява вх.№15426/22 про закриття провадження в частині основного боргу, відповідно до якої позивач просив закрити провадження в частині стягнення основного боргу у сумі 5000,00 грн, стягнути з відповідача інфляційні збитки у сумі 694,01 грн та судові витрати. Подана заява обґрунтовується тим, що після відкриття провадження у справі 13.07.2022 відповідач згідно платіжного доручення №3121 сплатив на користь позивача 5000,00 грн.

Позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовуються невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором-заявкою №22/11 про надання транспортних послуг від 22 листопада 2021 р. в частині оплати вартості наданих послуг.

У відповіді на відзив (вх.№15860/22 від 27.07.2022) позивач зазначив, що відповідач не надав жодного доказу, що у нього нестабільний фінансовий стан, а щодо витрат на правову допомогу, то наголосив, що вони підтверджені документально, а за вартістю відповідають рівню звичайних цін, що склалися на ринку юридичних послуг у спорах, що витікають з договорів перевезення.

Заперечення відповідача

Відповідач проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у відзиві (вх.№15315/22 від 18.07.2022) на позовну заяву. Зокрема, зазначив, що станом на 13.07.2022 відповідач оплатив суму основного боргу у розмірі 5000,00 грн згідно платіжного доручення №3121 від 13.07.2022. Пояснив, що заборгованість виникла через запровадження в Україні воєнного стану, вторгнення російського агресора на територію України та факт, що більша частина покупців відповідача знаходяться в місті Києві, Харкові, які перебувають під постійними обстрілами, всі замовлення товару та платежі на користь відповідача припинились, відтак, відповідач тимчасово призупинив роботу підприємства, а частину працівників змушений був відправити у відпустку без збереження заробітної плати.

Також, відповідач не погодився із стягненням суми витрат на правову допомогу згідно Акту приймання-передачі послуг від 14.06.2022. На думку відповідача, сума у розмірі 3500,00 грн неспівмірна із складністю роботи, її обсягом та часом, витраченим на її виконання. Заходів досудового врегулювання спору здійснено не було, сторона позивача відмовилась від врегулювання спору мирним шляхом.

У запереченні (вх.№16478/22 від 04.08.2022) відповідач зазначив, що готовий оплатити 694,00 грн інфляційного збільшення боргу, 2481,00 грн судового збору, 3500,00 витрат на правову допомогу. Просив врахувати, що розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без судового засідання та без виклику сторін. Тому, просив не стягувати з відповідача гонорар успіху у розмірі 1000,00 грн, що частково дозволить підтримати фінансове становище відповідача, виконати грошові зобов`язання та продовжувати виробничу діяльність в умовах війни.

Обставини справи

На підставі Договору-заявки №22/11 про надання транспортних послуг від 22 листопада 2021 р. ТОВ «ЕКСІМП ТРАНС» здійснило автомобільне перевезення вантажу за маршрутом: с. Чишки (Пустомитівський р-н, Львівська обл.) - м. Тернопіль.

На підтвердження укладення договору перевезення була складена товаротранспортна накладна №221101 від 22 листопада 2022 р.

Послуга з транспортування вантажу за обумовленим сторонами маршрутом була виконана належним чином, без будь-яких зауважень чи застережень вантажоодержувача. Обставину належного виконання перевезення підтверджує наявність відтиску печатки та підпису уповноваженої особи вантажоодержувача в графі «Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача)» ТТН та відсутність будь-яких зауважень у накладній. Додатковим свідченням належного виконання перевезення є підписаний сторонами Акт приймання-передачі наданих послуг №98 від 23 листопада 2021 р.

Згідно з п.3.1. Договору-заявки вартість перевезення складає 5000,00 грн.

Документи, що є підставою для проведення оплати, були направлені на адресу замовника перевезення 24 листопада 2021 р. рекомендованим листом №960.

Всупереч взятим на себе зобов`язанням відповідач не оплатив вартість послуг перевезення, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем.

Відповідно до долученого до позовної заяви розрахунку розміру позовних вимог окрім суми основного боргу відповідач просив суд стягнути з відповідача 694,01 грн інфляційних нарахувань.

13.07.2022 після відкриття провадження у справі відповідач оплатив суму основного боргу у розмірі 5000,00 грн згідно платіжного доручення №3121 від 13.07.2022.

Позиція суду

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 174 Господарського Кодексу України визначено, що господарські зобов`язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі укладеної між сторонами Договору-заявки №22/11 про надання транспортних послуг від 22 листопада 2021 року.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Укладений сторонами Договір-заявка за своєю правовою природою та істотними умовами є договором перевезення. На підтвердження укладення договору перевезення, відповідно до ч.3 ст.909 ЦК України складена товарно-транспортна накладна №221103 від 22.11.2021. Вартість послуг підтверджується також долученим до матеріалів справи підписаним та скріпленим печатками сторін Актом приймання-передачі наданих послуг №98 від 23 листопада 2021 р.

За умовами ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ч.1 ст.916 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Пунктом 3.2. Договору-заявки встановлено, що Замовник перераховує гроші за послуги Перевізнику протягом 10-ти банківських днів з моменту отримання оригіналів документів (ттн з печаткою Перевізника, акту виконаних робіт, рахунка, податкової накладної).

Всупереч взятим на себе зобов`язанням відповідач не оплатив вчасно вартість наданих позивачем послуг перевезення вантажів.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Оплата заборгованості у розмірі 5000,00 грн здійснена 13.07.2022, що підтверджується долученим справи платіжним дорученням №3121 від 13.07.2022, тобто, після відкриття провадження у справі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 5000,00 грн на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до частини 3 статті 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Що стосується вимоги про стягнення 694,01 грн інфляційних нарахувань за період з 01.01.2022 по 31.05.2022, то відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 694,01 грн інфляційних нарахувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати

За звернення до суду з позовною заявою майнового характеру позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2481,00 грн, що підтверджується долученим до матеріалів справи платіжним дорученням №3667 від 14.06.2022.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В позовній заяві позивачем зазначено, що позивачем понесені попередні витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 3500,00 грн.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 згаданої статті).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем до позовної заяви долучено копії Договору про правову допомогу від 11.06.2022 р., квитанції до прибуткового касового ордера №04-06 від 14.06.2022 на суму 3500,00 грн, Акту приймання-передачі наданих послуг від 14.06.2022, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №507 від 16.05.2008 р.

Крім того, пунктом 2.3. Договору про правову допомогу від 11.06.2022 р. визначено, що при задоволенні позову повірений отримує премію (гонорар успіху) в сумі 1000,00 грн.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (правова позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 13.08.2019 р. у справі №908/1654/18, від 12.09.2019 р. у справі №910/9784/18 та від 19.11.2019 р. у справі №5023/5587/12).

Суд дійшов висновку, що позивачем надано достатньо доказів для підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4500,00 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову в частині стягнення витрат на правничу допомогу, відповідач у відзиві на позовну заяву (вх.№15315/22 від 18.07.2022) зазначив, що сума у розмірі 3500,00 грн неспівмірна із складністю роботи, її обсягом та часом, витраченим на її виконання. Заходів досудового врегулювання спору здійснено не було, сторона позивача відмовилась від врегулювання спору мирним шляхом.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 сформувала правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Зокрема, відповідно до ч.5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, визначеного ч. 4 ст.129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5, 6 ст.126 Кодексу).

В розумінні положень згаданих норм законодавства, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Скориставшись своїм правом, наданим ГПК України, відповідач заперечив проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які, серед іншого, мотивував неспівмірністю розміру стягуваної суми.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у вищенаведеній нормі.

Враховуючи складність даної справи, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг згідно Акту приймання-передачі наданих послуг, суд дійшов висновку, що у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4500,00 грн не відповідає критеріям реальності (дійсної необхідності їх понесення) та розумності їх розміру. Суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом даної справи підлягають зменшенню до 2000,00 грн.

Частиною 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до п. 5 ч. 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись статтями 2, 12, 20, 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення 5000,00 грн основного боргу.

2. Позов задовольнити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЛЕКСОРЕС» (Код ; 81144, Львівська обл., Пустомитівський р-н, село Чишки, ВУЛИЦЯ ЛЕСІ УКРАЇНКИ, будинок 53) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМП ТРАНС» (Код ; 46016, Тернопільська обл., місто Тернопіль, ВУЛИЦЯ СИМОНЕНКА, будинок 4, квартира 188) 694,01 грн (шістсот дев`яносто чотири гривні 01 копійка) інфляційних нарахувань, 2000,00 грн (дві тисячі гривень) витрат на правничу допомогу адвоката та 302,39 грн (триста дві гривні 39 копійок) судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в Західному апеляційному господарському суді в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 13.09.2022.

Суддя Кидисюк Р.А.