ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року

м. Київ

Справа № 905/813/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Банаська О. О. - головуючого, Картере В. І., Пєскова В. Г.,

за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.,

за участю представників:

Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. (Shell Lubricants Supply Company B.V.): Дядюка Є. М.,

Товариства з обмеженою відповідальністю "Вектор Плюс 5": Кондри О. Я. (в режимі відеоконференції),

ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю - арбітражного керуючого Сиволобова М. М. (особисто, в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. (Shell Lubricants Supply Company B.V.)

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.12.2021

у складі колегії суддів: Радіонової О. О. - головуючої, Медуниці О. Є. , Черноти Л. Ф.

та ухвалу Господарського суду Донецької області від 14.09.2021

у складі судді Чорненької І. К.

за заявою кредитора Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. (Shell Lubricants Supply Company B.V.)

про визнання недійсними правочинів боржника

у справі за заявою Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. (Shell Lubricants Supply Company B.V.)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Галпап Плюс"

про банкрутство

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Вступ

1. Боржник протягом року до відкриття провадження у справі про його банкрутство перерахував на користь Товариства грошові кошти з призначенням платежу "оплата за товар/оплата за шини згідно рахунків".

2. Кредитор подав заяву про недійсність здійснених Боржником перерахувань, оскільки вважає останні такими, що суперечать його інтересам, позаяк вони вчинені боржником із зацікавленою особою в межах визначеного частиною першою статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) трьохрічного підозрілого періоду та в проміжок часу недостатності майна боржника для покриття усіх його зобов`язань, перебування його в стані стійкої неплатоспроможності.

3. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний господарський суд, відмовив у задоволенні заяви кредитора.

4. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, розглядаючи касаційну скаргу Кредитора (скаржника), має вирішити питання:

- щодо ефективності обраного заявником способу захисту у вигляді недійсності перерахування грошових коштів Боржником?

5. Верховний Суд вважає передчасним висновок судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для визнання правочинів недійсними, виходячи з такого.

Короткий зміст і підстави наведених у заяві вимог

6. Господарським судом Донецької області здійснюється провадження у справі № 905/813/20 за заявою Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. (Shell Lubricants Supply Company B.V.) (далі - Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В., скаржник) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Галпап Плюс" (далі - ТзОВ "ТД "Галпап Плюс", боржник) про банкрутство.

7. 27.05.2021 Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. звернулося до Господарського суду Донецької області в межах справи № 905/813/20 про банкрутство ТзОВ "ТД "Галпап Плюс" із заявою від 26.05.2021 б/н про визнання недійсними правочинів боржника, в якій просить:

- визнати недійсними правочини ТзОВ "ТД "Галпап Плюс" щодо здійснення оплат на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вектор Плюс 5" (далі - ТзОВ "Вектор Плюс 5") в сумі 4 239 948,98 грн;

- стягнути з ТзОВ "Вектор Плюс 5" на користь ТзОВ "ТД "Галпап Плюс" грошові кошти в сумі 4 239 948,98 грн.

8. Заява Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. мотивована здійсненням ТзОВ "ТД "Галпап Плюс" у період з 04.04.2019 по 03.09.2020 оплат на користь ТзОВ "Вектор Плюс 5" в загальній сумі 4 239 948,98 грн, які відповідно до пункту 4 частини першої статті 42 КУзПБ мають ознаки фраудаторних правочинів, оскільки: 1) правочин укладений боржником із зацікавленою особою у підозрілий період - за три роки до відкриття провадження у справі; 2) боржник здійснив оплату кредитору у день, коли сума вимог кредиторів до нього перевищувала вартість його майна; 3) правочином завдано збитків боржнику або кредиторам.

9. З урахуванням наведеного, Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. просить визнати наведені перерахування коштів (оплати) недійсними та повернути їх до ліквідаційної маси боржника, зазначаючи, зокрема, таке:

- розрахунки між боржником та зацікавленою особою відбулись в період з 04.04.2019 по 03.09.2020, тобто були вчинені протягом трьохрічного підозрілого періоду у розумінні статті 42 КУзПБ;

- боржник почав прострочувати першу частину загального боргу перед Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. (кредитором) в розмірі 44 462,64 дол. США з 01.08.2019, тобто з дати першої поставки, яка відбулася 17.06.2019, тоді як згідно постанови суду від 10.02.2021 про визнання боржника банкрутом станом на початок прострочення перед кредитором у нього відсутні будь-які активи;

- станом на дату виникнення прострочення перед кредитором (01.08.2019) майна боржника було недостатньо для розрахунків з ним. Проте, маючи борг перед кредитором та не маючи достатнього майна для покриття зобов`язань, боржник з 04.04.2019 по 03.09.2020 розрахувався із зацікавленою особою - ТзОВ "Вектор Плюс 5", що підпадає під ознаки недійсності, визначені пунктом 4 частини першої статті 42 КУзПБ;

- через оспорювані платежі кредитор позбавлений можливості отримати задоволення своїх вимог в ліквідаційній процедурі в межах спірної суми (4 239 948,98 грн), яка б розподілялась між усіма кредиторами відповідно до черговості за статтею 64 КУзПБ, що свідчить про наявність збитків Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В.;

- боржник вчиняючи спірні платежі на користь зацікавленої особи - ТзОВ "Вектор Плюс 5" не міг не усвідомлювати свого фінансового становища.

10. Ліквідатор ТзОВ "ТД "Галпап Плюс" - арбітражний керуючий Сиволобов Максим Маркович (далі - ліквідатор ТзОВ "ТД "Галпап Плюс" Сиволобов М. М.) у письмових поясненнях зазначив, що боржник у період з 30.10.2019 по 21.11.2019 було перераховано на банківський рахунок ТзОВ "Вектор Плюс 5" грошові кошти із призначенням платежу "оплата за товар/оплата шини згідно рахунків" у загальному розмірі 4 239 948,98 грн (30.10.2019 на суму 1 070 793,12 грн, 06.11.2019 на суму 1 161 331,79 грн, 07.11.2019 на суму 663 640,63 грн, 11.11.2019 на суму 212 648,00 грн, 12.11.2019 на суму 1 015 297,44 грн, 20.11.2019 на суму 40 000,00 грн, 21.11.2019 на суму 76 238,00 грн), тоді як ТзОВ "Вектор Плюс 5" не здійснювало перерахування грошових коштів на користь банкрута.

Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

11. 03.09.2020 Господарський суд Донецької області постановив ухвалу, якою відкрив провадження у справі № 905/813/20 про банкрутство ТзОВ "ТД "Галпап Плюс"; ввів процедуру розпорядження майном ТзОВ "ТД "Галпап Плюс"; призначив розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Сиволобова М. М.

12. Постановою від 10.02.2021 Господарський суд Донецької області припинив процедуру розпорядження майном ТзОВ "ТД "Галпап Плюс"; визнав ТзОВ "ТД "Галпап Плюс" банкрутом та відкрив ліквідаційну процедуру банкрута; призначив ліквідатором боржника арбітражного керуючого Сиволобова М. М.

13. У зазначеній постанові суд установив відсутність за результатами проведення розпорядником майна аналізу фінансово-господарської діяльності боржника на предмет виявлення ознак неплатоспроможності, дій з прихованого банкрутства, фіктивного банкрутства та доведення до банкрутства будь-яких активів у ТзОВ "ТД "Галпап Плюс" крім транспортного засобу, місцезнаходження якого невідоме, з урахуванням чого дійшов висновку, що неплатоспроможність, яка визначена під час аналізу та підтверджена показниками у фінансовій звітності, має всі ознаки надкритичної неплатоспроможності, так як повна відсутність майна, оборотних, необоротних та власних активів підтверджує неможливість погашення кредиторських вимог, які станом на 25.01.2021 складають 9 702 049,69 грн (кредиторська заборгованість перед єдиним кредитором у справі - Шелл Лубрікантс Симплай Компані Б.В.).

14. Суди попередніх інстанцій установили, що згідно наведеної постанови поточна неплатоспроможність боржника ТзОВ "ТД "Галпап Плюс" за результатами аналізу спостерігається з 2016 року.

15. Також суди попередніх інстанцій установили, що ліквідатору банкрута - ТзОВ "ТД "Галпап Плюс" Сиволобову М. М. на дату звернення до суду із заявою, яка є предметом цього судового розгляду, не передано бухгалтерської та іншої документації, печаток і штампів.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

16. Ухвалою від 14.09.2021 Господарський суд Донецької області відмовив у задоволенні заяви кредитора Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. від 26.05.2021 б/н про визнання недійсними правочинів про перерахування боржником грошових коштів ТзОВ "Вектор Плюс 5".

17. Ухвала суду першої інстанції мотивована відсутністю ознак протиправності правочину божника щодо перерахування боржником у період з 30.10.2019 по 21.11.2019 грошових коштів на користь ТзОВ "Вектор Плюс 5" у розмірі 4 239 948,98 грн, причинного зв`язку між наведеними правочинами та завданими збитками (пов`язаності розміру збитків безпосередньо з правочинами перерахування коштів на користь ТзОВ "Вектор Плюс 5") та, відповідно, вини відповідачів.

18. Суд першої інстанції визнав необґрунтованим посилання заявника на те, що перерахування боржником грошових коштів третій особі суперечить інтересам кредитора та призвело до неплатоспроможності боржника, зауваживши:

- ліквідатору ТзОВ "ТД "Галпап Плюс" посадовими особами банкрута не передано бухгалтерської та іншої документації боржника. Водночас згідно наявних в матеріалах справи фінансових звітів суб`єкта малого підприємства на 31.12.2016, на 31.12.2017, на 31.12.2018 станом на кінець 2018 року майнові активи боржника становлять: всього на кінець звітного періоду активи - 47 590,9 тис. грн; поточні зобов`язання усього за розділом становлять - 105 013,7 тис. грн;

- банківська виписка по особистому рахунку боржника підтверджує, що у період з 30.10.2019 по 21.11.2019 боржником було перераховано на банківський рахунок ТзОВ "Вектор Плюс 5" грошові кошти у розмірі 4 239 948,98 грн з призначенням платежу: "оплата за товар та шини згідно рахунків";

- аналіз господарсько-фінансової діяльності ТзОВ "ТД "Галпап Плюс" також містить висновок, що поточна неплатоспроможність боржника за результатами аналізу спостерігається з 2016 року;

- суд не приймає до уваги фінансовий звіт боржника за 2019 рік згідно якого у боржника наявні активи на початок звітного періоду та відсутні на кінець звітного періоду, оскільки відповідний звіт підписаний ліквідатором Сиволобовим М. М., який призначений ліквідатором боржника постановою суду від 10.02.2021;

- твердження заявника щодо відсутності майнових активів у боржника у 2019 році ним не доведене за відсутності бухгалтерської та іншої первісної документації боржника за 2019 рік та у зв`язку з неприйняттям судом до уваги фінансового звіту боржника за 2019 рік з наведених вище підстав, а також при наявності банківської виписки по рахунку ТзОВ "ТД "Галпап Плюс" про обіг грошових коштів протягом 03.01.2019 - 21.02.2020, яка підтверджує наявність найбільш ліквідного активу у боржника - грошових коштів.

19. Крім того, місцевий господарський суд оцінив критично посилання ліквідатора на відсутність у боржника дебіторської заборгованості станом на 31.12.2019 (провадження у справі № 905/813/20 відкрито 20.02.2020), оскільки у ліквідатора Сиволобова М. М. були відсутні повноваження керівника боржника у 2019 році, а також згідно даних фінансової звітності за 2018 рік дебіторська заборгованість станом на 31.12.2018 обліковується в сумі 19 978,2 тис. грн.

20. До того ж, як зазначив суд першої інстанції, згідно даних фінансової звітності за 2018 рік кредиторська заборгованість (поточні зобов`язання) боржника станом на 31.12.2018 становить 10 5013,7 тис. грн, тоді як згідно банківської виписки по рахунку боржника щодо руху коштів з 03.01.2019 по 21.02.2020 ТзОВ "ТД "Галпап Плюс" протягом 2019 року здійснювався постійний (щомісяця) обіг грошових коштів. Водночас, кредиторська заборгованість станом на 10.11.2020 згідно ухвали суду за результатом попереднього засідання становить 9 702 049,69 грн перед єдиним кредитором - Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В.

21. Тобто, кредиторська заборгованість боржника протягом 2019 року зменшилась з 10 5013,7 тис. грн до 9 702,0 тис. грн, що за висновком суду спростовує посилання кредитора щодо вчинення оспорюваного правочину без очевидної економічної мети, задля зменшення обсягу майнових активів боржника, спричинення шкоди Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В., надання преференцій та сплати лише одному кредитору - ТзОВ "Вектор Плюс 5", внаслідок чого боржник став неплатоспроможним.

22. Також суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять відомостей щодо загального розміру кредиторських вимог до боржника станом на день оплати кредитору 30.10.2019, 06.11.2019, 07.11.2019, 11.11.2019, 12.11.2019, 20.11.2019, 21.11.2019 з урахуванням руху грошових коштів протягом 2019 року та відомостей щодо вартості майна боржника на відповідні дати, що спростовує наявність підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними, передбачених частиною першою статті 42 КУзПБ. Окрім того заявник не довів, що ТзОВ "Вектор Плюс 5" є особою, визначеною статтею 1 КУзПБ як заінтересована особа стосовно боржника.

Короткий постанови суду апеляційної інстанції

23. Східний апеляційний господарський суд постановою від 08.12.2021 ухвалу Господарського суду Донецької області від 14.09.2021 у справі № 905/813/20 залишив без змін, погодившись з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання недійсними правочинів з перерахування боржником грошових коштів ТзОВ "Вектор Плюс 5".

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог

24. 13.01.2022 Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.12.2021 та ухвалу Господарського суду Донецької області від 14.09.2021, в якій просить оскаржені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву від 26.05.2021 про визнання недійсними правочинів боржника.

Рух касаційної скарги

25. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 905/813/20 визначено колегію суддів у складі: Банаська О. О. - головуючого, Картере В. І., Пєскова В. Г., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.01.2022.

26. Ухвалою від 21.01.2022 Верховний Суд відмовив у задоволенні клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження; відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В.; призначив розгляд скарги у відкритому судовому засіданні на 17.02.2022; надав учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 04.02.2022.

27. У період з 15.02.2022 до 25.02.2022 суддя Банасько О. О. перебував на лікарняному.

28. Разом з тим, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

29. Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 № 133/2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

30. Відповідно до наказу Голови Верховного Суду від 02.03.2022 № 29/0/8-22 "Про встановлення особливого режиму роботи Верховного Суду в умовах воєнного стану" з 02.03.2022 встановлено особливий режим роботи Верховного Суду в умовах воєнного стану та запроваджено організаційні заходи, згідно яких тимчасово зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу до усунення обставин, які в умовах воєнної агресії проти України зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів, суддів і працівників апарату Верховного Суду; встановлено, що судді Верховного Суду здійснюють свої повноваження дистанційно.

31. Наказом Голови Верховного Суду від 29.03.2022 № 33/0/8-22 "Про припинення здійснення суддями Верховного Суду своїх повноважень дистанційно" припинено здійснення суддями Верховного Суду своїх повноважень дистанційно.

32. 12.04.2022 Верховний Суд постановив ухвалу, якою призначив розгляд касаційної скарги Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б. В. на 26.05.2022 з оприлюдненням інформації про дату, час та місце розгляду скарги на офіційному вебсайті Верховного Суду (https://supreme.court.gov.ua/supreme/pro_sud/povidoml_bojovi_dii_kgs_vs/2022_05_05_905_813_20_1).

33. Ухвалою від 12.04.2022 Верховний Суд відклав розгляд справи за касаційною скаргою Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б. В. до 16.06.2022 з оприлюдненням інформації про дату, час та місце розгляду скарги на офіційному вебсайті Верховного Суду (https://supreme.court.gov.ua/supreme/pro_sud/povidoml_bojovi_dii_kgs_vs/2022_06_02_905_813_20).

34. У судове засідання 16.06.2022 з`явилися представники Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б. В., ТзОВ "Вектор Плюс5" (в режимі відеоконференції) та ліквідатор боржника Сиволобов М. М. (в режимі відеоконференції), які надали пояснення у справі.

Розгляд клопотань

35. 13.01.2022 на електронну пошту Верховного Суду надійшло клопотання Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. від 13.01.2022 б/н про передачу справи на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

36. Клопотання скаржника мотивовано відсутністю судової практики щодо особливостей застосування визначеним ним підстави недійсності правочину; широким застосуванням обраного способу захисту прав; можливістю формування за результатом розгляду справи єдиного правозастосування абзацу шостого частини першої статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство) та пункту 4 частини першої статті 42 КУзПБ в розрізі визнання недійсним оплат, здійснених боржником на користь третіх осіб протягом підозрілого періоду та з порушенням умов конкурсності.

37. Розглянувши наведене клопотання скаржника, проаналізувавши норми процесуального законодавства, суд зазначає таке.

38. Відповідно до частини першої статті 302 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї ж палати або у складі такої палати.

39. Тлумачення змісту наведеної норми свідчить, що цією нормою урегульовано передачу справи судом касаційної інстанції у складі колегії суддів на розгляд палати, до якої входить така колегія у разі необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів 1) з цієї ж палати або 2) у складі такої палати.

40. Однак наведені Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. у клопотанні доводи не містять жодних обґрунтувань, підстав у розумінні частини першої статті 302 ГПК України для передачі справи № 905/813/20 на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. Водночас, суд за результатами розгляду касаційної скарги має можливість за необхідності самостійно сформувати висновок щодо застосування норм права у спірних правовідносинах.

41. Ураховуючи наведене, клопотання скаржника про передачу справи на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду задоволенню судом не підлягає.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

(Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В.)

42. Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б. В. в обґрунтування доводів касаційної скарги посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, зазначаючи, зокрема, таке:

- суди попередніх інстанцій під час розгляду заявлених вимог Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б. В. неправильно застосували норми пункту 4 частини першої статті 42 КУзПБ;

- суди попередніх інстанцій розглянули заявлені вимоги Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б. В. з порушенням норм частини другої статті 74 та частини першої статті 79 ГПК України.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

Доводи ТзОВ "Вектор Плюс 5"

43. ТзОВ "Вектор Плюс 5" у відзиві на касаційну скаргу та заяві про застосування висновків Верховного Суду не погоджується із доводами скарги Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б. В., вважає її необґрунтованою, такою, що не підлягає задоволенню, зазначаючи, зокрема таке:

- кредитор належними доказами не довів факт відсутності у боржника в 2019 році (в період здійснення оплат на користь ТзОВ "Вектор Плюс 5" на загальну суму 4 239 948,98 грн) майнових активів для розрахунку з кредиторами;

- скаржник не довів, що ТзОВ "Вектор Плюс 5" є зацікавленою особою стосовно боржника, оскільки засновниками та керівниками боржника були особи, які не мають жодного відношення до діяльності ТзОВ "Вектор Плюс 5";

- правочини вчинено законно та реально виконано в повному обсязі. Сторони виконали всі істотні умови договору в повному обсязі, переслідуючи мету поставки товару та його повної оплати;

- боржник жодним чином не порушив конкурсні засади щодо порядку погашення заборгованості перед кредиторами. Крім того, оспорювані правочини не стосуються прав та інтересів скаржника.

Доводи ліквідатора ТзОВ "ТД "Галпап Плюс" Сиволобова М. М.

44. Ліквідатор ТзОВ "ТД "Галпап Плюс" Сиволобов М. М. у відзиві на касаційну скаргу підтримує доводи скарги Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б. В., вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, зазначаючи, зокрема, таке:

- Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б. В. в заяві про визнання недійсними правочинів чітко визначено підстави недійсності спірних оплат та їх правове регулювання;

- спірні оплати є недійсними, оскільки їх здійснено у період з 30.10.2019 по 21.11.2019, тобто в межах річного підозрілого періоду (за одинадцять місяців до відкриття провадження у справі про банкрутство боржника) та в період наявності заборгованості в боржника перед скаржником й відсутності активів для розрахунку з ним. Крім того проведеними оплатами заподіяно скаржнику збитки через відсутність ліквідаційної маси боржника та джерел задоволення вимог скаржника як кредитора;

- боржник з урахуванням положень частини шостої статті 34 КУзПБ не мав право самостійно здійснювати погашення кредиторської заборгованості, оскільки був зобов`язаний звернутися до суд із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство з огляду на наявну загрозу неплатоспроможності.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів попередніх інстанцій

45. Вирішуючи наведені в пункті 4 цієї постанови питання, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, беручи до уваги приписи статті 300 ГПК України, виходить з такого.

Щодо ефективності обраного заявником способу захисту у вигляді недійсності перерахування грошових коштів боржником

46. За частиною першою статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

47. Частиною шостою статті 12 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство в порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

48. Частиною першої статті 2 КУзПБ визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

49. Відповідно до частини другої статті 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує, зокрема, спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником.

50. Визначені частиною другою статті 7 КУзПБ спори розглядаються та вирішуються судом у відокремленому позовному провадженні за правилами ГПК України. Судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій за результатами розгляду заяв, скарг, клопотань, поданих в межах основного провадження у справі про банкрутство, розглядаються судом без застосування усіх стадій судового розгляду, притаманних виключно розгляду справ позовного провадження. Такий підхід повністю відображає конструкції статей 7, 9 КУзПБ щодо порядку розгляду як основної справи про банкрутство, так і спорів, стороною в яких є боржник, які хоча і вирішуються в межах основної справи про банкрутство, проте є справами позовного провадження, відокремленими від основної справи про банкрутство (див. висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/97/20).

51. Водночас провадження у справі про банкрутство є самостійним видом судового провадження, який характеризується особливим порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань банкрутства, суб`єктного складу учасників, способів захисту учасників справи про банкрутство, тривалістю судового провадження тощо.

52. Преамбулою КУзПБ закріплено одне із основних завдань провадження у справі про банкрутство - задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника.

53. Одним із засобів досягнення зазначеної мети є інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство, закріплений у статті 42 КУзПБ, який є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника.

54. Стаття 42 "Визнання недійсними правочинів боржника" КУзПБ встановлює підстави, з яких правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, а також правові наслідки визнання таких правочинів недійсними.

55. Визначені наведеною нормою підстави є додатковими, специфічними підставами для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.

56. За цих умов застосування положень статті 42 КУЗПБ та визнання згідно наведеної норми недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є тим засобом, який спрямований на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливого задоволення вимог кредиторів.

57. Звідси в силу основоположних засад цивільного законодавства, таких як добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.

58. У період протягом трьох років, що передував відкриттю процедури банкрутства або після відкриття провадження у справі про банкрутство дії щодо будь-якого вилучення (відчуження) боржником своїх майнових активів є підозрілими і можуть становити втручання у право власності кредиторів, тому відчуження майна боржником повинно здійснюватися з огляду на права кредиторів щодо забезпечення їх вимог активами боржника, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами щодо розпорядження майном як власника, за умови, що відчуження майна призводить завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносить шкоду кредиторам.

59. Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

60. Дії боржника, зокрема але не виключно, щодо безоплатного відчуження майна, відчуження майна за ціною значно нижче ринкової, для цілей не спрямованих на досягнення розумної ділової мети або про прийняття на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, або відмова від власних майнових вимог, якщо вони вчинені у підозрілий період, можуть свідчити про намір ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямовані на завдання шкоди кредиторам.

61. Тому, обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (див. висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

62. Однак, у справі про банкрутство досить часто відповідне виконання чи прийняття на себе майнових зобов`язань боржником в результаті яких настають негативні наслідки у вигляді зменшення майна (активів) може бути вчинене у вигляді дій щодо відмови від власних майнових вимог, виконання зобов`язання раніше визначеного строку, розпорядження майном на підставі рішень, що не відповідають законодавству або вчинені без достатніх підстав тощо, які не відповідають законодавчо визначеним ознакам правочину наведеному в статтях 202, 203 ЦК України.

63. Такі дії боржника зовні можуть мати ознаки досягнення та реалізації "нібито законних цілей", однак насправді можуть переслідувати інші цілі, які зрештою несуть негативні наслідки для боржника у вигляді зменшення його майнових активів та неплатоспроможності та може унеможливити надання оцінки таким діям боржника (їх оспорення) на предмет відповідності та наявності в них ознак "fraus creditorum" (з лат. - вчинення на шкоду кредиторам) через призму їх відповідності приписам статті 42 КУзПБ через відсутність ознак правочину.

64. Тож наразі постає питання захисту прав осіб у справах про банкрутство у разі вчинення боржником дій, які за своїм змістом мають ознаки вчинення їх на шкоду кредиторам, однак за своїми ознаками не відповідають правочину, наведеному в ЦК України надаючи відповідь на яке Верховний Суд зазначає таке.

65. Частиною першою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства визначено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

66. Відповідно до частин першої, другої статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

67. Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18).

68. Поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" (Doran v. Ireland)).

69. Засіб захисту, що вимагається, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 05.04.2005 у справі "Афанасьєв проти України").

70. У рішенні ЄСПЛ від 17.07.2008 у справі "Каіч та інші проти Хорватії" зазначено, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

71. Отже, держава несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права.

72. Провадження у справах про банкрутство є однією з форм господарського процесу, тому в його межах повинні виконуватися завдання господарського судочинства та досягатися його мета - ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

73. Суд знову ж таки наголошує на тому, що провадження у справі про банкрутство на відміну від позовного, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, одним із завдань має задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цього завдання є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.

74. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 11 ГПК України.

75. Суд зауважує, що принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Правова визначеність вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість ситуацій правовідносин, що виникають.

76. Принцип правової визначеності має широке застосування у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначено, що відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу "якості закону". У разі коли законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

77. Поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 24.04.2008 у справі "C. G. та інші проти Болгарії" (C. G. and Others v. Bulgaria)).

78. ЄСПЛ зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення від 06.12.2007 у справі "Воловік проти України").

79. Функція роз`яснення та тлумачення положень національного закону належить насамперед національним судам (рішення ЄСПЛ від 28.09.1999 у справі "Озтюрк проти Туреччини").

80. Одним із завдань Верховного Суду є тлумачення чинного законодавства, усунення недоліків законодавчої техніки та нормативних прогалин.

81. Тлумачення статті 42 КУзПБ свідчить, що закріплені в ній підстави недійсності визначальним критерієм недійсності визначають негативні наслідки виконання боржником/прийняття ним на себе майнових зобов`язань, тобто економіко-правову оцінку дій боржника, що призвели до зменшення його активів (приховування майна) та неплатоспроможності.

82. Тобто "недійсність" за статтею 42 КУзПБ перш за все пов`язується з оцінкою дій боржника, виконання яких мало негативні наслідки для боржника у вигляді зменшення його майнових активів та неплатоспроможності, а її предметом правового регулювання є повернення у ліквідаційну масу майна боржника та унеможливлення боржником зловживаючи своїми правами вчинення дій на шкоду кредиторам.

83. Ретроспективний аналіз положень наведеної норми дає підстави для висновку, що її запровадження законодавцем спочатку в Законі про банкрутство, а згодом у КУзПБ мало за мету формування ефективного правового засобу, спрямованого на збереження майна боржника та недопущення вчинення боржником дій щодо своїх активів зі зловживанням на шкоду кредиторам.

84. За цих умов, буквальне тлумачення статті 42 КУзПБ, обмежившись оспоренням й визнання недійсними за її нормами лише правочинів, які відповідають ознакам визначеним статтями 202, 203 ЦК України фактично надає боржнику можливість зловживаючи своїми права вчиняти дії щодо свого майна на шкоду кредиторам та не сприяє досягненню легітимної мети закріпленої у КУзПБ, який одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство визначає максимально можливе задоволення вимог кредиторів.

85. Тож очевидно, що інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство, закріплений у статті 42 КУзПБ має характеризуватися своєю ефективністю та якнайповніше забезпечувати захист прав учасників такої справи.

86. Можливість оспорення майнових дій боржника є одним із юридичних інструментів гарантування збільшення ліквідаційної маси боржника та як результат захисту інтересів кредиторів шляхом максимально можливого задоволення їх вимог.

87. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що для цілей правового регулювання правовідносин у сфері банкрутства, унеможливлення зловживань зі сторони боржника та захисту інтересів кредиторів, дії боржника (за відсутності укладення договору у спрощений спосіб - у такому разі предметом оспорення є сам правочин), що мають юридичним наслідком зменшення майнових активів боржника (незалежно від кваліфікації такого юридичного факту) можуть оспорюватися та визнаватися недійсними на підставі положень статті 42 КУзПБ, адже є тим способом захисту, який дозволяє з максимальною ефективністю забезпечити відновлення порушених прав внаслідок вчинення боржником дій із використанням права на шкоду.

Щодо суті заявлених вимог та доводів касаційної скарги

88. У справі, яка переглядається, заява Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. мотивована вчиненням боржником оспорюваних перерахувань коштів на користь зацікавленої особи в межах визначеного частиною першою статті 42 КУзПБ трьохрічного підозрілого періоду та в проміжок часу недостатності майна боржника для покриття усіх його зобов`язань, перебування його в стані стійкої неспроможності.

89. Верховний Суд акцентує на тому, що позивач як особа, яка вважає, що її право порушено самостійно визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, покладений на господарський суд.

90. Суди попередніх інстанцій за результатом заявлених вимог ТзОВ "ТД "Галпап Плюс" (кредитора у справі) дійшли висновку щодо відсутності підстав для визнання оспорюваних перерахувань коштів недійсними.

91. Висновки судів ґрунтуються на тому, що згідно наявних в матеріалах справи фінансових звітів суб`єкта малого підприємства на 31.12.2016, на 31.12.2017, на 31.12.2018 станом на кінець 2018 року активи боржника всього на кінець звітного періоду становлять - 47 590,9 тис. грн, а поточні зобов`язання усього за розділом - 105 013,7 тис. грн.

92. Крім того, суди попередніх інстанцій врахували, що аналіз господарсько-фінансової діяльності ТзОВ "ТД "Галпап Плюс" містить висновок, що поточна неплатоспроможність боржника за результатами аналізу спостерігається з 2016 року.

93. Також суди взяли до уваги, що згідно даних фінансової звітності за 2018 рік кредиторська заборгованість (поточні зобов`язання) боржника станом на 31.12.2018 становить 10 5013,7 тис. грн, тоді як згідно банківської виписки по особистому рахунку боржника щодо руху коштів з 03.01.2019 по 21.02.2020 протягом 2019 року здійснювався постійний (щомісяця) обіг грошових коштів.

94. Окрім того, суди попередніх інстанцій зауважили, що матеріали справи не містять відомостей щодо загального розміру кредиторських вимог до боржника станом на день оплати кредитору у період з 30.10.2019 - 21.11.2019 з урахуванням руху грошових коштів протягом 2019 року та відомостей щодо вартості майна боржника на відповідні дати, а заявник не довів, що ТзОВ "Вектор Плюс 5" є заінтересованою особою стосовно боржника.

95. Водночас суди попередніх інстанцій не прийняли до уваги фінансовий звіт боржника за 2019 рік згідно якого у нього наявні активи на початок звітного періоду та відсутні на кінець звітного періоду, а також визнали недоведеним, за відсутності бухгалтерської та іншої первісної документації боржника за 2019 рік та у зв`язку з неприйняттям судом до уваги фінансового звіту боржника за 2019 рік, твердження заявника щодо відсутності у боржника майнових активів у 2019 році. Окрім того, оцінили критично посилання ліквідатора на відсутність у боржника дебіторської заборгованості станом на 31.12.2019.

96. Утім, наведені висновки судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення заяви ТзОВ "ТД "Галпап Плюс" є передчасними, зробленими без належної оцінки дійсного майнового стану боржника на момент вчинення ним оспорюваних перерахувань коштів та аргументів наведених в обґрунтування вимог заяви скаржника.

97. Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

98. Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

99. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

100. Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

101. Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

102. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

103. У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

104. З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

105. Частинами першою, другою, четвертою статті 269 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

106. Суд зауважує, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

107. Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є компетенцією виключно національних судів першої та апеляційної інстанцій. Проте зважаючи на прецедентну практику ЄСПЛ, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

108. Однак наведене, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою та без урахування.

109. У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій установили, що 03.09.2020 Господарський суд Донецької області постановив ухвалу, якою відкрив провадження у справі про банкрутство ТзОВ "ТД "Галпап Плюс", ввів процедуру розпорядження майном боржника та призначив розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Сиволобова М. М.

110. Постановою від 10.02.2021 Господарський суд Донецької області, зокрема, визнав ТзОВ "ТД "Галпап Плюс" банкрутом, відкрив ліквідаційну процедуру банкрута та призначив ліквідатором боржника арбітражного керуючого Сиволобова М. М.

111. Суди попередніх інстанцій також установили, що ліквідатору банкрута посадовими особами банкрута на дату звернення Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. до суду із цією заявою не передавалось бухгалтерської та іншої документації, печаток і штампів.

112. Так, у постанові від 10.02.2021 у цій справі Господарський суд Донецької області, зокрема, встановив, що:

- 09.09.2020 розпорядник майна Сиволобов М. М. направив ТзОВ "ТД "Галпап Плюс", керівнику ОСОБА_1 та всім попереднім керівникам боржника лист № 01-16 № 1123, в якому повідомив про відкриття провадження у справі № 905/813/20 про банкрутство ТзОВ "ТД "Галпап Плюс" ухвалою Господарського суду Донецької області від 03.09.2020 та прохав надати статутні документи, бухгалтерську, фінансову та іншу звітність за 2017-2019 роки;

- 11.09.2020 розпорядник майна звернувся до ТзОВ "ТД "Галпап Плюс", керівника та його власника ОСОБА_1, попереднього керівника та власника Шиналя Б. Я. із запитом № 01-16/1129 про вжиття заходів для відкриття провадження у справі про банкрутство ТзОВ "ТД "Галпап Плюс". Крім того, у зазначеному запиті розпорядник майна прохав надати копії статутних документів, бухгалтерську, фінансову звітність, а також інші відомості з метою проведення аналізу фінансово-господарської діяльності боржника;

- 15.10.2020 розпорядник майна повторно направив ТзОВ "ТД "Галпап Плюс" та його керівнику ОСОБА_1 запит про необхідність надати інформацію, провести інвентаризацію та розглянути вимоги кредиторів, однак відповіді отримано не було;

- 20.10.2020 розпорядником майна арбітражним керуючим Сиволобовим М. М. було здійснено виїзд за адресою реєстрації юридичної особи (Донецька обл., м. Маріуполь, Запорізьке шосе, 2-А) та встановлено факт відсутності керівних органів (представника) підприємства, про що складено відповідний акт від 20.10.2020;

- ухвалою від 09.12.2020 Господарський суд Донецької області припинив повноваження керівника ТзОВ "ТД "Галпап Плюс" ОСОБА_1 та поклав виконання обов`язків керівника товариства на розпорядника майна -арбітражного керуючого Сиволобова М. М. Крім того, цією ухвалою суд зобов`язав ОСОБА_1 протягом трьох днів передати розпоряднику майна арбітражному керуючому Сиволобову М. М. бухгалтерську та іншу документацію ТзОВ "ТД "Галпап Плюс" печатки і штампи, матеріальні та інші цінності, однак ухвала в цій частині ОСОБА_1 виконана не була.

113. Суд зауважує, що розглядаючи позов в межах справи про банкрутство, суд в провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника не повинен обмежуватися дослідженням доказів, наданих заявником та іншими учасниками провадження (матеріали позовного провадження), але має в силу наведених вище особливостей природи банкрутства надавати оцінку заявленим вимогам з урахуванням дослідження усієї сукупності доказів, в тому рахунку і тих, що містяться в матеріалах справи про банкрутство боржника (див. висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.01.2021 у справі № 910/17743/18).

114. За частиною третьою статті 12 КУзПБ під час реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо та з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено).

115. Частиною третьою статті 44 КУзПБ визначено, що розпорядник майна зобов`язаний вживати заходів для захисту майна боржника; проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника; виявляти (за наявності) ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства.

116. ЄСПЛ неодноразову звертав увагу на встановленні судами під час розгляду справи надзвичайного та недосяжного стандарту доказування для заявника за якого його позов ні в якому разі не мав навіть найменшої перспективи успіху (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 31.07.2007 у справі "Dyuldin and Kislov v. Russia", від 15.11.2017 у справі "Khamidov v. Russia").

117. Однак, місцевим господарським судом, як і судом апеляційної інстанції наведене залишено поза увагою та в межах наданих повноважень не надано оцінку фінансовому звіту боржника за 2019 рік та аргументам скаржника щодо відсутності у боржника активів у 2019 році з мотивів підписання його ліквідатором Сиволобовим М. М., який призначений ліквідатором постановою суду від 10.02.2021 та відсутності бухгалтерської та іншої первісної документації боржника за 2019 рік, встановивши для заявника тим самим надзвичайний та заздалегідь недосяжний стандарт доказування наведених вище обставин без урахування: 1) вжитих ліквідатором заходів спрямованих на передачу йому бухгалтерської та іншої документації ТзОВ "ТД "Галпап Плюс", 2) обов`язків розпорядника майна у справі про банкрутство, зокрема покладення на нього судом ухвалою від 09.12.2020 обов`язків керівника боржника; 3) відсутності факту передачі Сиволобову М. М. такої документації зі сторони керівника боржника; 4) завдань провадження у справі про банкрутство.

118. Натомість суди попередніх інстанцій врахували наявні в матеріалах справи фінансові звіти боржника станом на 31.12.2016, на 31.12.2017 та на 31.12.2018, в яких відображені майнові активи та грошові зобов`язання ТзОВ "ТД "Галпап Плюс" станом на кінець 2018 року, тоді як оспорювані перерахування коштів вчинені боржником у період з 30.10.2019 по 21.11.2019.

119. Так само передчасним є посилання судів попередніх інстанцій на фінансову звітність боржника за 2018 рік згідно якої кредиторська заборгованість (поточні зобов`язання) боржника станом на 31.12.2018 становлять 10 5013,7 тис. грн, оскільки відповідне аргументування зроблене судами без урахування періодів вчинення оспорюваних перерахувань коштів. До того ж, судами попередніх інстанцій не надано аналізу фінансового стану боржника станом на момент вчинення ним оспорюваних перерахувань коштів.

120. Крім того, суди попередніх інстанцій зазначивши, що згідно аналізу господарсько-фінансової діяльності ТзОВ "ТД "Галпап Плюс" поточна неплатоспроможність боржника спостерігається з 2016 року, разом з цим не надали належної оцінки наведеному аналізу діяльності боржника.

121. Також суди попередніх інстанцій не врахували, що будь-яка господарська операція, дія суб`єкта господарювання повинна мати розумне пояснення мети й мотивів її здійснення та залишили без належної оцінки вчинення боржником перерахування коштів протягом трьох років (у період з 30.10.2019 по 21.11.2019 - "підозрілий період" згідно статті 42 КУзПБ), що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, в тому числі не надали оцінку дійсним мотивам, через які боржником вчинено перерахування коштів, що зумовило відчуження наявного у нього майна (активів у вигляді коштів), добросовісність цих мотивів в контексті наявності підстав для недійсності визначених статтею 42 КУзПБ.

122. Окрім того, в контексті доводів скаржника щодо відсутності активів боржника у 2019 році (на час перерахування ним коштів) суд звертає увагу на приписи частини четвертої статті 74 ГПК України за змістом якої суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

123. Отже, відповідно до статті 74 ГПК України обов`язок доказування, зокрема подання доказів, покладено на сторони та інших учасників справи. Однак зазначене не позбавляє суд права витребувати у сторони докази у передбаченому статтею випадку.

124. Тобто суд не позбавлений права з урахуванням встановлених обставин справи у разі виникнення в нього сумнівів щодо наявності в боржника активів у 2019 році витребувати документи податкового обліку контрагентів боржника, а в разі необхідності інші докази, що можуть підтверджувати наявність/відсутність активів боржника.

125. Проте ухвалюючи судові рішення за результатом розгляду заявлених позивачем вимог суди попередніх інстанцій не врахували зазначених вище норм та не з`ясували у світлі наведених обставин можливості застосування приписів частини четвертої статті 74 ГПК України.

126. Частиною першою статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

127. До повноважень Верховного Суду згідно приписів статті 300 ГПК України не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

128. ЄСПЛ неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ "Олюджіч проти Хорватії").

129. Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах "Мала проти України", "Богатова проти України").

130. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах "Дюлоранс проти Франції", "Донадзе проти Грузії"). Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").

131. Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

132. Однак, ухвалені у справі судові рішення не можна визнати обґрунтованими, оскільки судами допущено неповне з`ясування фактичних обставин, та не досліджено докази, які мають значення для правильного вирішення справи.

133. Не з`ясувавши відповідних обставин та не дослідивши пов`язані з ними докази, суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, а саме статей 13, 86, 269, частини п`ятої статті 236 ГПК України, щодо повного та всебічного дослідження обставин, доказів та аргументів сторін, що мають значення для правильного розгляду вимог заяви Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В.

134. Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового та передчасного висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. про визнання оспорюваних правочинів недійсними.

135. З огляду на викладене, касаційна скарга Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. підлягає задоволенню судом частково.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

136. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

137. Згідно із пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

138. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310 ГПК України).

139. За таких обставин відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості з`ясувати дійсні обставини справи перешкоджає прийняттю рішення по суті справи, тому постановлені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

140. Під час нового розгляду справи, суду слід взяти до уваги викладене у цій постанові, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, прав і обов`язків сторін, зокрема, надати оцінку заявленим вимогам Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. здійснивши дослідження сукупності наявних в матеріалах справи доказів з урахуванням правил та критеріїв оцінки доказів визначених ГПК України, в тому числі вирішивши питання можливості застосування статті 74 ГПК України під час оцінки наявності в боржника активів у 2019 році, а також оцінки дій боржника щодо перерахування ним протягом року до відкриття провадження у справі про його банкрутство грошових коштів з призначенням платежу "оплата за товар" на користь третьої особи через призму наявності підстав для недійсності на підставі статті 42 КУзПБ.

Щодо судових витрат

141. Частиною чотирнадцятою статті 129 ГПК України передбачено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

142. Оскільки в цьому випадку справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

Висновки щодо застосування норм права

143. Системне та телеологічне, тобто цільове - з урахуванням предмету правового регулювання та мети Кодексу - тлумачення статті 42 КУзПБ приводить до висновку, що для цілей правового регулювання правовідносин у сфері банкрутства, унеможливлення зловживань зі сторони боржника та захисту інтересів кредиторів, дії боржника, в т.ч. перерахування грошових коштів на користь третьої особи (за відсутності укладення договору у т.ч. у спрощений спосіб - у такому разі предметом оспорення є сам правочин), що мають юридичним наслідком зменшення майнових активів боржника (незалежно від кваліфікації такого юридичного факту) можуть оспорюватися та визнаватися недійсними на підставі положень статті 42 КУзПБ, адже є тим способом захисту, який дозволяє з максимальною ефективністю забезпечити відновлення порушених прав внаслідок вчинення боржником дій із використанням права на шкоду.

На підставі наведеного та керуючись статтями 286, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. (Shell Lubricants Supply Company B.V.) задовольнити частково.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.12.2021 та ухвалу Господарського суду Донецької області від 14.09.2021 у справі № 905/813/20 скасувати повністю.

3. Справу № 905/813/20 направити на новий розгляд до Господарського суду Донецької області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Банасько

Судді В. І. Картере

В. Г. Пєсков