ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2022 року м.Дніпро Справа № 904/279/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Дарміна М.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Коприг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2022 (суддя Бондарєв Е.М., повний текст якого підписаний 24.06.2022) у справі №904/279/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Герметика-Україна" (25014, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Руслана Слободянюка, буд. 93, ідентифікаційний код 33428816)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Коприг" (49069, Дніпропетровська область, м. Дніпро, проспект Олександра Поля, буд. 107-Г, кімната 209, ідентифікаційний код 33718667)

про стягнення 7 150,00 грн. попередньої оплати, 3 575,00 грн. 25% штрафу, 743,00 грн. пені, 422,00 грн. 28% річних

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Герметика-Україна" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою №б/н від 21.01.2022 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Коприг" заборгованості на загальну суму 11 890,00 грн., з яких:

- 7 150,00 грн. попередня оплата;

- 3 575,00 грн. 25% штраф;

- 743,00 грн. пеня за період з 01.12.2021 по 21.01.2022;

- 422,00 грн. 28% річних за період з 08.11.2021 по 21.01.2022.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати по сплату судового збору у сумі 2 481,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №2510/21 від 25.10.2021 в частині своєчасної та повної поставки товару за який позивачем сплачено 50% передоплати у сумі 7 150,00 грн. за платіжним дорученням №12478 від 08.11.2021.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2022 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Коприг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Герметика-Україна" 7 150,00 грн. попередньої оплати, 3 575,00 грн. 25% штрафу, 743,00 грн. пені, 422,00 грн. 28% річних та судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

Також рішенням відмовлено у задоволенні витрат позивача на правничу допомогу в сумі 4000 грн, у зв`язку з відсутністю документального підтвердження їх надання.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Коприг", в якій, з посиланням на порушення при його ухваленні норм матеріального і процесуального права, ухвалення рішення на підставі недостовірних доказів, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Одночасно зі скаргою подано клопотання про витребування у позивача оригіналу письмового доказу, а саме договору поставки №2510/21 від 25.10.2021, який покладений в обґрунтування позову, підписання якого заперечував у заявах по суті справи відповідач.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що позивачем підставою позову зазначений укладений між сторонами договір №2510/21 від 25.10.2021, який насправді між сторонами ніколи не укладався, а копія цього договору, надана позивачем не відповідає оригіналу такого договору, оскільки такого не існує.

Вказує, що додатковим підтвердженням відсутності факту укладення між сторонами договору від 25.10.2021 №2510/21 слугує та обставина, що попередня оплата, яку суд вирішив стягнути з відповідача, була сплачена позивачем за платіжним дорученням №12478 від 08.11.2021 з посиланням на рахунок, без жодного посилання на договір, який позивач вважає укладеним; так само як і рахунок №9295 від 26.10.2021 не містить жодних посилань на договір.

При цьому у відзиві на позов відповідач посилався на недостовірність копії договору, розраховуючи, що місцевий господарський суд вчинить процесуальні дії направлені на встановлення підстав позову (оригіналів цих доказів), натомість суд вирішив спір на підставі підробленого доказу.

Зауважує, що неправильно розуміючи зв`язок між абзацами 1 та 2 частини 6 статті 91 ГПК України, вважаючи, що норми абзаців першого та другого є самостійними та можуть застосовуватись окремо одна від іншої, не заявив клопотання щодо витребування оригіналу письмового доказу (договору поставки від 25.10.2021 №2510/21), розраховуючи на те, що сам факт заяви відповідача про сумнів у відповідності поданої копії договору оригіналу достатній для суду щоб не брати цей доказ до уваги.

Вважає, цю обставину ключовою, що впливає на права і обов`язки сторін.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст.263 ГПК України, не скористався. Про надання часу для подання відзиву на апеляційну скаргу його повідомлено ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.07.2022, яку у зв`язку з припиненням відправлення поштової кореспонденції в Центральному апеляційному господарському суді, про що складений акт від 25.05.2022, надіслано на електронну адресу, яка зазначена в позовній заяві .

Натомість, 26.07.2022 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначив про неможливість надати оригінал письмового доказу, оскільки в суді першої інстанції відповідач такого клопотання не заявляв, а з 28.06.2022 директора підприємства позивача призвали до Збройних сил України; при цьому змінити директора технічно неможливо, оскільки він є єдиним учасником ТОВ «Герметика-Україна» та не має можливості з`явитись до нотаріуса для вчинення реєстраційних дій, а установчі документи товариства, як і вся бухгалтерська документація, в тому числі і договір поставки від 25.10.2021 №2510/21, сховані в місцях, до яких має доступ лише директор підприємства.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2022 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Дармін М.О., Березкіна О.В.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 05.07.2022 здійснено запит матеріалів справи №904/279/22 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

08.07.2022 матеріали справи №904/279/22 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.07.2022 (колегія суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Березкіна О.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2022 у справі №904/279/22; з урахуванням ціни спору та положень ст.270 ГПК України справу вирішено розглядати в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) сторін; сторонам наданий строк для подання відзиву, заяв, клопотань; крім того, задоволено клопотання відповідача та у позивача витребувано для огляду оригінал договору поставки №2510/21 від 25.10.2021.

Як зазначалось вище, 26.07.2022 позивачем надані пояснення з приводу неможливості подати оригінал доказу, витребуваного судом апеляційної інстанції.

З урахуванням перебування у відпустці судді члена колегії суддів Березкіної О.В. у період з 12.09.2022 по 16.09.2022 (включно) постанова ухвалюється у розумний строк.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини справи.

В матеріалах справи міститься договір поставки від 25.10.2021 №2510/21, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Коприг" (постачальник за договором, відповідач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Герметика-Україна" (покупець за договором, позивач по справі), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язався поставити у власність покупця - продукцію, в асортименті, кількості, у терміни, за ціною і з якісними характеристиками, погодженими сторонами в договорі і специфікаціях/рахунках, що є невід`ємними частинами договору.

Відповідно до п.1.2 договору покупець зобов`язався прийняти продукцію, що поставляється у його власність і оплатити її вартість відповідно до умов договору.

Постачання продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, з якісними характеристиками та за цінами, погодженими сторонами в договорі і специфікаціях/рахунках, що є невід`ємними частинами договору (п.3.1 договору).

Умови постачання продукції визначаються за домовленістю сторін та відповідно до положень, затверджених "ІНКОТЕРМС-2020" та вказуються у Специфікаціях, що є невід`ємними частинами договору (п.3.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору разом з продукцією постачальник зобов`язаний надати покупцеві наступні оригінали документів: - рахунок-фактуру, видаткову накладну, відповідні товаросупроводжувальні накладні, сертифікат якості та/або відповідності. та паспорт на продукцію.

Датою поставки вважається безпосередньо дата отримання продукції покупцем (п.3.5 договору).

Згідно з п.3.6 договору зобов`язання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження покупця у погодженому пункті призначення поставки, та підписання представником покупця відповідних товаросупроводжувальних документів, наданих постачальником.

Відповідно до розділу 4 ціна і порядок розрахунків договору ціни на продукцію, що поставляється постачальником, встановлюються сторонами у специфікаціях/рахунках до договору (п.4.1 договору). Загальна вартість продукції, що поставляється, складається із сум вартості всіх специфікацій/рахунків до договору (п.4.2 договору). Розрахунки за продукцію, що поставляється постачальником за договором здійснюються покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника наступним чином - 50% передплати, остаточний розрахунок здійснюється на протязі 30 (тридцяти) календарних днів віддати поставки продукції (п.4.3 договору).

У випадку невиконання або неналежного виконання будь-якою зі сторін прийнятих на себе за договором зобов`язань, вона несе відповідальність перед іншою стороною відповідно до вимог діючого законодавства України (п.5.1 договору).

Відповідно до п.5.2 договору у випадку не передачі або несвоєчасної передачі постачальником товару у строки, зазначені в договорі та специфікаціях до договору, постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 25% вартості непоставленого (недопоставленого) товару.

Згідно з п.5.3 договору у випадку прострочення передачі товару більш, ніж на 5 календарних днів, покупець має право відмовитись від приймання товару та розірвати договір, повідомивши про це постачальника в письмовій формі. В даному випадку постачальник зобов`язаний повернути покупцю отриманий авансовий платіж (якщо така подія мала місце) впродовж 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання повідомлення про розірвання договору, та в ці ж самі строки сплатити покупцю штраф згідно п.5.2 договору та процент за використання чужих грошових коштів від суми авансу з моменту його отримання та до дати повернення покупцю в розмірі 28% річних.

Відповідно до п.5.4 договору у випадку відмови постачальника від виконання своїх зобов`язань щодо продажу (передачі) товару, він повинен повернути суму авансового платежу покупцю на його поточний рахунок впродовж 1 (одного) банківського дня, а також сплатити покупцю процент за використання чужих грошових коштів від суми авансу (якщо така подія мала місце) з моменту його отримання та до дати повернення покупцю в розмірі 28% річних.

У випадку недотримання строків повернення суми авансового платежу, встановлених в п.п. 5.3, 5.4 договору, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,2% від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання.

Договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє по 31.12.2021 включно. У випадку, якщо жодна із сторін письмово не заявить про всій намір розірвати або змінити договір за 10 днів до його закінчення, договір вважається пролонгованим на 1 рік (п.7.1 договору).

Також у матеріалах справи міститься Специфікація від 25.10.2021, відповідно до якої сторони погодили, що на виконання умов договору поставки, постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти продукцію:

- механічне ущільнення до насосу Jabsco HP60 у кількості 1 од. на суму, з ПДВ - 14 300,00 грн.;

- термін поставки - 21 календарний день;

- розрахунки за продукцію, що поставляється по специфікації, здійснюється покупцем наступним чином: 50% передоплата за цінами та в терміни згідно виставленого рахунку постачальника, остаточний розрахунок на протязі 30 (тридцяти) календарних днів від дати поставки продукції.

На підставі виставленого відповідачем рахунку на оплату №9295 від 26.10.2021 на суму 14 300,00 грн. позивачем платіжним дорученням №12478 від 08.11.2021 сплачена попередня оплата у сумі 7 150,00 грн.

Таким чином, як зазначає позивач, взяті на себе зобов`язання за Договором він виконав належним чином.

Внаслідок непоставки відповідачем продукції, позивач 31.12.2021 надіслав відповідачу лист №1318 від 23.12.2021 про розірвання договору поставки №2510/21 від 25.10.2021 та перерахування впродовж 3 (трьох) банківських днів попередньої оплати у сумі 7 150,00 грн. Зазначене підтверджується фіскальним чеком від 31.12.2021, описом вкладення до цінного листа № 380 та накладною з штрихкодовим ідентифікатором №380.

Відповідач лист отримав 05.01.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та відомостями зазначеними на сайті Укрпошти про отримання листа з штрихкодовим ідентифікатором № 380.

Таким чином, позивач стверджує, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, чим істотно порушив умови договору, що є причиною виникнення спору, та просить стягнути з відповідача 7 150,00 грн. попередньої оплати, 3 575,00 грн. 25% штрафу згідно п.5.2 договору, 743,00 грн. пені, нарахованої відповідно до п.5.3 договору, за період з 01.12.2021 по 21.01.2022 та 422,00 грн. 28% річних, згідно з п.5.4 договору, нарахованої за період з 08.11.2021 по 21.01.2022.

У відзиві на позов відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що він договір поставки №2510/21 від 25.10.2021 з позивачем не укладав, а отже жодних зобов`язань, про порушення яких вказує позивач у позовній заяві, на себе не брав. Позивач сплатив платіжним дорученням №12478 від 08.11.2021 авансовий платіж в сумі 7 150,00 грн., що складає 50% вартості товару, який відповідач зобов`язався поставити позивачеві. Разом із цим, такі зобов`язання виникли не на підставі договору, на який послався позивач у позовній заяві, а на підставі спрощеної домовленості про купівлю-продаж на підставі рахунку №9295 від 26.10.2021, виставленого відповідачем (зроблено пропозицію на поставку товару) та акцептованого позивачем шляхом сплати 50% суми вартості товару, зазначеного у рахунку.

Також відповідач, на підставі ч. 11 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, заявляє про те, що додані позивачем до справи документи: копія договору поставки №2510/21 від 25.10.2021 та копія специфікації до договору поставки №2510/21 від 25.10.2021 викликають сумніви з приводу їх достовірності.

Крім того, відповідач стверджує, що отримавши від відповідача повідомлення про готовність товару до відвантаження, позивач не здійснив доплату решти 50% вартості товару, який ним було замовлено, а отже відповідач зупинив передачу товару позивачеві, оскільки зобов`язання із поставки (передачі) товару та оплати його товару є зустрічними. Відповідач, отримавши від позивача 05.01.2022 лист №1318 від 23.12.2021, 25.01.2022 надав позивачеві відповідь, якою відхилив претензії позивача та вимагав від позивача виконати своє зобов`язання щодо повної оплати товару, передбаченого до поставки за рахунком на оплату №9295 від 26.10.2021.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що між сторонами укладений договір поставки від 25.10.2021 №2510/21 і специфікація до нього, належним чином засвідчена копія яких, залучена позивачем до позову, є належними доказами у справі.

Позивачем належним чином виконані умови цього договору та здійснена 50% передплата товару, втім відповідачем своїх зобов`язань з його поставки у терміни, визначені договором (21 календарний день) не виконано, що є підставою для задоволення позову в частині стягнення попередньої оплати.

Крім того, є вірним розрахунок неустойки (штрафу та пені) та відсотків за користування грошовими коштами, нараховані згідно з умовами п.п.5.2-5.4 договору, відтак, судом задоволені позовні вимоги і в цій частині позовних вимог.

Оскільки апелянтом рішення оскаржується лише в задоволеній частині вимог, то з урахуванням положень ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення лише в межах заявлених вимог, тому вимоги щодо відмови у стягненні витрат на правничу допомогу не є предметом апеляційного оскарження.

Колегія суддів лише частково погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Предметом доказування у справі є обставини укладання договору, факти поставки продукції та оплати, строки дії договору; наявність/відсутність підстав для повернення попередньої оплати за договором, стягнення штрафних санкцій.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Зазначена стаття повністю кореспондується зі ст.174 Господарського кодексу України.

Статтями 202, 203, 207 ЦК України унормовано, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Колегія суддів зазначає, що відповідач у заяві по суті справи (відзиві на позов) заперечив достовірність договору поставки № 2510/21 від 25.10.2021 та специфікації 25.10.2021 до нього, копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до ч.6 ст.91 ГПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Суд першої інстанції, з урахуванням заперечень відповідача в укладенні письмового договору між сторонами, з власної ініціативи такий доказ не витребував у позивача.

При цьому на вимогу суду апеляційної інстанції такий доказ також не було подано позивачем.

Крім того, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на зміст листа позивача від 23.12.2021 №1318, в якому сам позивач вказував, що до теперішнього часу йому не надісланий оригінал договору та специфікації (а.с.24), як і у виставленому рахунку №9295 від 26.10.2021 та платіжному дорученні №12478 від 08.11.2021 відсутнє посилання на договір поставки №2510/21 від 25.10.2021.

При цьому, позивач у позові також не зазначав, що вказаний договір укладено у електронному вигляді за допомогою кваліфікованого електронного підпису сторін.

Отже, не можливо стверджувати, що між сторонами підписаний договір від 25.10.2021 №2510/21, а копія наявна у справі відповідає оригіналу такого договору. Тому наявна у справі копі договору поставки від 25.10.2021 і специфікація до нього визнаються судом апеляційної інстанції неналежним доказом у справі, відтак, висновок суду першої інстанції про укладеність між сторонами договору поставки №2510/21 від 25.10.2021 є передчасним.

В свою чергу, за приписами ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно зі ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Статтею 642 ЦК України регламентовано, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно зі статтею 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За статтею 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 181 ГК України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, фактом оплати платіжним дорученням № 12478 від 08.11.2021 50% вартості рахунку №9295 від 26.10.2021, який містить асортимент продукції, її кількість та вартість, позивач вчинив конклюдентні дії по укладенню договору купівлі-продажу (поставки) товару у спрощений спосіб та схвалив правочин щодо поставки товару. До вказаних відносин застосовуються норми права, що регулюють питання купівлі-продажу та виконання зобов`язань.

Відносини, що виникли із договору купівлі-продажу (поставки), є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст. ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 265 Господарського кодексу України регламентовано, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 655, ч. 1 ст. 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст.693 ЦК України регламентовано, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами укладений договір поставки у спрощений спосіб, оскільки позивачем фактом часткової оплати рахунку здійснені конклюдентні дії щодо акцептування пропозиції відповідача з поставки товару.

При цьому, з огляду на те, що позивачем сплачений частково рахунок, виставлений відповідачем, до поставки товару, слід дійти висновку, що сторони передбачили попередню оплату товару (часткову або повну).

У рахунку №9295 від 26.10.2021 не визначений строк його оплати, як сторонами і не встановлений строк поставки товару.

За приписами ст.538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.

При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Колегія суддів наголошує, що з урахуванням відсутності у рахунку строку його оплати, відповідачем в порядку ст.530 ЦК України вимога щодо оплати товару у повному обсязі позивачу не надсилалась, як і не повідомлено позивача, про зупинення виконання зобов`язання в порядку ст.538 ЦК України, з огляду на попередню оплату тільки 50% вартості товару. При цьому посилання апелянта на зупинення виконання зобов`язання в порядку ст.538 ЦК України не приймається колегією суддів, оскільки у рахунку не визначений строк здійснення його оплати.

Наявний у справі лист від 25.01.2022 №1, наданий у відповідь на лист (претензію) позивача від 23.12.2021, повідомленням в порядку ст.538 ЦК України бути не може, з огляду на його надіслання позивачу після ініціювання останнім цієї справи про повернення попередньої оплати.

Доводи відповідача, наведені у заявах по суті справи, щодо отримання позивачем від відповідача повідомлення про готовність товару до відвантаження та необхідність позивачу здійснити доплату решти 50% вартості товару, який ним було замовлено, внаслідок чого відповідач зупинив передачу товару позивачеві, оскільки зобов`язання із поставки (передачі) товару та оплати його товару є зустрічними, не підтверджено відповідачем жодним доказом.

Натомість, з урахуванням зустрічної природи виконання зобов`язань та з огляду на загальні принципи цивільного права, що регламентують поставку і оплату товару, відповідачем поставку товару, після здійсненої позивачем передплати, одночасно не здійснено.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Позивач, скористався своїм правом, передбаченим ст.693 ЦК України та у листі від 23.12.2021 №1318 наголосив на розірванні договору поставки й вимагав повернення від відповідача суми попередньої оплати, яку слід здійснити протягом 3-х банківських днів.

Вказану претензію отримано відповідачем 05.01.2022, відтак, попередню оплату відповідач мав повернути у строк до 10.01.2022 (включно).

Відповідач попередню оплату не повернув, що є підставою для задоволення позовних вимог у цій частині і господарський суд у резолютивній частині рішення дійшов до вірного висновку про стягнення 7150,00 грн. попередньої оплати з відповідача.

В той же час, з урахування встановлення судом апеляційної інстанції укладення не письмового договору поставки від 25.10.2021 №2510/21, а договору поставки у спрощений спосіб згідно частково оплаченого рахунку №9295 від 26.10.2021, є безпідставними позовні вимоги щодо стягнення неустойки (штрафу і пені) та відсотків за користування коштами, нараховані позивачем відповідачу на підставі п.п.5.2-5.4 договору. Відтак, в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що з огляду на положення статті 4 ГПК, статей 15, 16 ЦК підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення, отже задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

Відповідний порядок звернення до господарського суду встановлюють положення ГПК, частиною 1 статті 162 якого передбачено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

За змістом пунктів 4, 5 частини 3 статті 162 ГПК позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Отже, позовом у процесуальному сенсі є звернення позивача до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19).

Разом із тим правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові (такий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17).

При цьому суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 761/6144/15-ц).

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

З урахуванням наведеного та встановленого судом апеляційної інстанції порушення прав позивача щодо неповернення відповідачем попередньої оплати, є такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення суми попередньої оплати за договором поставки укладеним у спрощений спосіб.

Відповідно до частини першої, четвертої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на правильний висновок, здійснений у резолютивній частині рішення про задоволення позову в частині стягнення попередньої оплати, втім, помилковість висновку суду першої інстанції про укладення між сторонами договору поставки від 25.10.2021 №2510/21, в той час, як договір поставки укладений сторонами у спрощений спосіб шляхом попередньої оплати (часткової) рахунку, виставленого відповідачем, а відтак, не відповідність висновку суду обставинам справи, колегія суддів вважає необхідним змінити мотивувальну частину рішення, виклавши її в редакції даної постанови та скасувати в частині стягнення штрафу, пені та відсотків за користування грошовими коштами.

Доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час перегляду рішення в апеляційному порядку, тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Оскільки загальна ціна позову становить 11890,00 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Коприг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2022 у справі № 904/279/22 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2022 у справі №904/279/22 скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Коприг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Герметика-Україна" 7 150,00 грн. попередньої оплати, 1481,91 грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Герметика-Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коприг" 1483,76 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду.

Видачу відповідного наказу, з урахуванням необхідним реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 19.09.2022.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О. Дармін