РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.09.2022Справа № 910/4431/22
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича група Український папір", м. Київ

до Київського національного університету імені Тараса Шевченка, м. Київ

про стягнення 14 646,27 грн, -

суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

10.06.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича група Український папір" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Київського національного університету імені Тараса Шевченка (відповідач) суми основної заборгованості в розмірі 170 550,0 грн, суми 3% річних в розмірі 1 513,92 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 13 132,35 грн, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору про публічні закупівлі №ТС06 від 04.02.2022 року в частині оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.06.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

05.07.2022 року до суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку зі сплатою відповідачем основної частини заборгованості в повному обсязі на суму в розмірі 170 550,00 грн. Уточнюючи розмір позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача суму інфляційних втрат в розмірі 13 132,35 грн та суму 3% річних в розмірі 1 513,92 грн. До заяви про зменшення позовних вимог позивачем додано клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору в розмірі 296,94 грн, у зв`язку із зменшенням розміру заявлених позовних вимог.

18.07.2022 року від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

18.07.2022 року від відповідача надійшла заява про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві.

18.07.2022 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач дійсно отримав товар, однак оплата товару здійснюється через Головне управління державної казначейської служби. Відповідач направив на виконання у Казначейство платіжне доручення №107 на суму 170 550,00 грн, однак, про те, що кошти не сплачені на користь позивача відповідач дізнався лише із позовної заяви. Вина Університету у несвоєчасній оплаті товару відсутня, оскільки такий борг утворився внслідок нездійсненого платежу Державною казначейською службою.

20.07.2022 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що стороною зобов`язання за Договором є відповідач, а не Казначейська служба, а тому заперечення відповідача є необгрунтованими.

Ухвалою від 26.07.2022 року було прийнято до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог та повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича група Український папір" зі спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 296,94 грн, сплачений на підставі платіжного доручення №6140 від 09.06.2022 року.

Окрім того, ухвалою від 26.07.2022 року розгляд справи №910/4431/22 вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 23.08.2022 року.

05.08.2022 року від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких вказано, що відповідач не може нести відповідальність за дії Державної казначейської служби, в тому, що платіж не здійснено вини Університету немає.

12.08.2022 року від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача.

В судове засідання 23.08.2022 року сторони не з`явились.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з неявкою в судове засідання 23.08.2022 року представників учасників справи, розгляд справи було завершено в порядку письмового провадження, а тому, згідно ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення у даній справі є дата складення його повного тексту.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Питання щодо винесення рішення в справі відбувається з перевищенням встановленого строку у зв`язку з введенням на території України воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року станом на 30 діб Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", а в подальшому, продовженням строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб відповідно до Закону України про затвердження Указу президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №2119-ІХ (реєстр. №7168). Надалі строк дії воєнного стану в Україні, згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 19.04.2022 №7300, продовжено з 05:30 години 25 квітня 2022 року строком на 30 діб до 25 травня 2022 року. В подальшому, 22 травня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 № 2263-ІХ, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 година 25 травня 2022 року строком на 90 діб, - до 23 серпня 2022 року. В наступному, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.08.2022 № 2500-ІХ затверджено Указ Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 №573/2022, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, - до 21 листопада 2022 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.02.2022 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (замовник) укладено Договір про публічні закупівлі №ТС06 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати у власність замовнику овар згідно ДК 021:2015:33760000-5 Туалетний папір, носові хустинки, рушники для рук і серветки (папір білий туалетний, 2-шаровий, целюлозна основа, від 130м Buroclean Джамбо для потреб Київського національного університету імені Тараса Шевченка, згідно зі Специфікацією (додаток 1 до Договору) (надалі - товар), а замовник прийняти і оплатити такий товар на умовах, визначених цим Договором.

Ціна цього Договору становить 170 550,00 грн з ПДВ, у тому числі ПДВ - 28 425,00 грн згідно зі Специфікацією (длодаток №1 до Договору). (п. 3.1. Договору).

Розрахунок здійснюється замовником протягом 10 календарних днів з дати постачання товару замовнику на підставі видаткової накладної. (п. 3.2. Договору).

Відповідно до п. 3.4. Договору датою оплати вважається дата перерахування грошових коштів замовника на розрахунковий рахунок постачальника.

Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами видаткової накладної. (п. 4.6. Договору).

Договір набирає чинності з дати підписання його сторонами й скріплення печатками і діє до 31 грудня 2022 року, але в частині розрахугків та виконання гарантійних зобов`язань - до повного виконання. (п. 9.1. Договору).

Додатком №1 до Договору сторони оформили специфікацію товару.

На виконання умов Договору позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру №ГГ-00000018 від 10.02.2022 року на суму 170 550,00 грн та поставлено товар на суму 170 550,00 грн на підставі видаткової накладної №ГГ-02200015 від 11.02.2022 року (товарно-транспортна накладна №ГГ-02200015 від 11.02.2022 року, податкова накладна №1000007 від 11.02.2022 року).

Відповідачем прийнято товар, про що свідчить підпис відповідальної особи на зазначеній видатковій накладній та відтиск печатки Університету.

Звертаючись до суду позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 170 550,00 грн, суму 3% річних в розмірі 1 513,92 грн та суму інфляційних втрат в розмірі 13 132,35 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що оплата не проведена Державною казначейською службою, а тому, вини Університету щодо невчасної оплати вартості отриманого товару немає.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину суд визнає Договір належною підставою, у розумінні норм ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків та є фактично за своєю правовою суттю договором купівлі-продажу.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Судом встановлено факт передачі позивачем відповідачу товару на суму в розмірі 170 550,00 грн, що підтверджується зазначеними вище документами.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Статтею 538 Цивільного кодексу України визначено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

Відповідно до статі 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ч. 4 п. 1 інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар і строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 21.04.2011 у справі №9/252-10).

При цьому слід зазначити, що вимоги Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні щодо правильності оформлення первинних документів передбачають наявність в документах такого реквізиту, як інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції лише альтернативно такому обов`язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 19.04.2016 у справі №21-4985а15.

Як зазначалося вище, товар прийнятий відповідачем про що міститься відповідний підпис на видатковій накладній.

Пунктом 3.2. Договору сторони погодили, що розрахунок здійснюється замовником протягом 10 календарних днів з дати постачання товару замовнику на підставі видаткової накладної.

Враховуючи викладене, у відповідача виник обов`язок з оплати поставленої продукції на суму в розмірі 170 550,00 грн.

В той же час, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми процесуального кодексу можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Як встановлено Судом, заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідачем надано до матеріалів справи копію платіжного доручення №1017 від 18.02.2022 року на суму 170 550,00 грн.

Проте, суд зазначає, що вказане платіжне доручення не проведене банком та кошти на його виконання на рахунок позивача зараховані не були.

В той же час, 05.08.2022 року відповідачем надано до матеріалів справи копію платіжного доручення №4175 від 27.06.2022 року на суму 170 550,00 грн, яке проведено банком по системі дистанційного обслуговування «Клієнт Казначейства-Казначейство» і кошти оплачені 30.06.2022 року о 16:51:51 на рахунок позивача в АТ «Банк Альянс».

Таким чином, оскільки, після звернення позивача до суду з даним позовом, відповідачем сплачено позивачеві суму заборгованості в розмірі 170 550,00 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, тому, у зв`язку з відсутністю спору в цій частині, провадження у справі щодо стягнення з Київського національного університету імені Тараса Шевченка суми заборгованості в розмірі 170 550,00 грн підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача 1 513,92 грн суми 3% річних та 13 132,35 грн суми інфляційних втрат, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін", відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 910/21564/16 від 10.07.2019.

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат, на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що він здійснений вірно, а тому до стягнення з відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 1 513,92 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 13 132,35 грн.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову із закритям провадження в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 170 550,00 грн та стягненням з відповідача на користь позивача суми 3% річних в розмірі 1 513,92 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 13 132,35 грн.

Судовий збір, у розмірі 2 777,94 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі №910/4431/21 щодо стягнення з Київського національного університету імені Тараса Шевченка основної заборгованості в розмірі 170 550,00 грн закрити.

2. Позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Київського національного університету імені Тараса Шевченка (ідентифікаційний код 02070944, місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 60) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-Виробнича група Український папір» (ідентифікаційний код 43977041, місцезнаходження: 04073, м. Київ, вул. Куренівська, буд. 2-Б) суму 3% річних в розмірі 1 513,92 грн (одна тисяча п`ятсот тринадцять гривень 92 копійки), суму інфляційних втрат в розмірі 13 132,35 грн (тринадцять тисяч сто тридцять дві гривни 35 копійок) та суму судового збору в розмірі 2 777,94 грн (дві тисячі сімсот сімдесят сім гривень 94 копійки).

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. МОРОЗОВ