ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року м. ЧернівціСправа № 926/738/22

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Байталюка В. Д., за участю секретаря судового засідання Шехтер Є. С., розглянувши матеріали справи

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до головного управління ДПС у Чернівецькій області, як відокремленого підрозділу ДПС України

та акціонерного товариства «Райффайзен Банк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Калашнікову Інну Сергіївну

про усунення перешкод в користуванні майном, шляхом зняття заборони відчуження

Представники сторін:

від позивача Герегова Н. І.;

від відповідача 1 Теутуляк С. А.;

від відповідача 2 Мальована Т. В.

В С Т А Н О В И В :

1. Короткий зміст позовних вимог

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернувся з позовом до головного управління ДПС у Чернівецькій області, як відокремленого підрозділу ДПС України (58013, вул. Героїв Майдану, 200А, м. Чернівці Чернівецької області, ідентифікаційний код 44057187) та акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9, ідентифікаційний код 14305909) в якому просить суд усунути перешкоди у користуванні майном шляхом зняття заборони на відчуження нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18 вересня 2020 року та виключити із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про обтяження № 38249976 від 20 березня 2008 року, № 38250130 від 20 березня 2005 року, погасивши відомості про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 1786832 від 22 березня 2005 року та № 6823440 від 20 березня 2008 року.

Позовні вимоги мотивуються тим, що позивач згідно договору № 10/08-20 купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі, купив комплекс нежитлових будівель та споруд харчосмакового цеху, однак не зміг приступити до його використання та реалізувати повноцінно свої права, оскільки з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивачу стало відомо, що на куплені приміщення існують заборона на відчуження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 38249976 та арешт нерухомого майна за № 38250130.

29.04.2022 на адресу Господарського суду Чернівецької області від представника позивача надійшла письмова відповідь на відзив в якій зазначено, що інформацію про наявність заборони відчуження продавцем під час організації торгів подано не було, а отже позивач не знав і не міг знати про наявність такої заборони. Участь у торгах позивач взяв на законних підставах, правомірно був визнаний переможцем, у зв`язку з чим з ним було укладено договір купівлі-продажу майна. Обов`язок щодо оплати позивачем виконано у повному обсязі, кошти сплачені та перераховані до бюджету держави, завдяки чому погашено податковий борг державного підприємства «Карапчівський спиртовий завод».

Договір купівлі-продажу є чинним та ніким не оскаржувався. А отже, позивач є законним власником комплексу нежитлових будівель розташованих по АДРЕСА_2 . Будь-які спори щодо законності виставлення майна на торги є спором між банком, податковою службою та державним підприємством, але аж ніяк не може тягнути за собою обов`язок добросовісного набувача погашати чужі борги.

Що стосується залучення співвідповідачів, позивач вважає безпідставним та таким, що призведе до затягування справи.

2. Короткий зміст заперечень проти позову.

18.03.2022 на адресу Господарського суду Чернівецької області від першого відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що перший відповідач вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.11.2014 у справі № 824/2660/14-а за позовом головного управління ДПС у Чернівецькій області до державного підприємства «Карапчівський спиртовий завод» надано дозвіл першому відповідачу на погашення суми податкового боргу у розмірі 796979,39 грн за рахунок майна державного підприємства «Карапчівський спиртовий завод», що перебуває у податковій заставі.

04.08.2020 між державним підприємством «Карапчівський спиртовий завод» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі за № 10/08-20. Так, державне підприємство «Карапчівський спиртовий завод», примусову реалізацію майна якого відповідно до постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.11.2014 у справі № 824/2660/14-а здійснило головне управління ДПС у Чернівецької області, продало ОСОБА_1 комплекс нежитлових будівель та споруд харчосмакового цеху на цільовому аукціоні з продажу майна платників податків, який відбувся 04.08.2020 на Західно-Українській регіональній промисловій біржі на підставі протоколу аукціону № 1 від 04.08.2020, що перебуває в податковій заставі а саме: адмінбудинок з прохідною та навісом (літ. А) загальною площею 456,9 кв. м., консервний цех (літ. Б) загальною площею 855,3 кв. м., безалкогольний цех (літ. В) загальною площею 1353,6 кв. м., овочесховище (літ. Ж) загальною площею 672,9 кв. м., трансформаторну підстанцію (літ. З), площею по зовнішнім обмірам 30,6 кв. м., соковий цех (літ. К) загальною площею 294,7 кв. м., що розташовані по АДРЕСА_2 .

Купівля-продаж здійснювалося відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу», Податкового кодексу України, постанови КМУ від 29.10.2010 № 1244 «Деякі питання реалізації статті 95 Податкового кодексу України», наказу Міністерства фінансів України від 22.05.2017 № 518 «Про затвердження порядку проведення цільових аукціонів з продажу майна податків, яке перебуває в податковій заставі», постанови Чернівецького окружного адміністративного суду Чернівецької області від 05.11.2014 у справі № 824/2660/14-а, Переліку державного майна, що не включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства «Карапчівський спиртовий завод», яке не підлягає приватизації, затвердженого Міністерством аграрної політики України 31.07.2008 та результатів аукціонних торгів від 04.08.2020.

В рахунок погашення боргу від реалізації заставного майна державному підприємству «Карапчівський спиртовий завод» надійшло 702,5 тис. грн.

В подальшому, 20.08.2020 Сторожинецьке управління головного управління ДПС у Чернівецькій області звернулося до Державного реєстратора з метою зняття з державного підприємства «Карапчівський спиртовий завод» податкової застави по вищезазначеному майну у зв`язку із реалізацією майна на Західно-українській агропромисловій біржі. Дане майно було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.05.2015, номер запису обтяження 9703239, ЕЕТ 587074, згідно акту опису ДПІ у Глибоцькому районі від 08.07.2014 № 1.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 222102267 від 31.08.2020, обтяження припинено 28.08.2020 на підставі листа щодо зняття заборони № 5611/10/24-13-55-05 від 20.08.2020 Сторожинецького управління головного управління ДПС у Чернівецькій області. Таким чином, обтяження головного управління ДПС у Чернівецькій області припинено 28.08.2020.

Також перший відповідач просив суд замінити головне управління ДПС у Чернівецькій області (ідентифікаційний код 43143196) на його правонаступника головне управління ДПС у Чернівецькій області, як відокремлений підрозділ ДПС України (ідентифікаційний код 44057187).

20.04.2022 на електронну поштову скриньку Господарського суду Чернівецької області від представника другого відповідача надійшов відзив, в якому зазначено, що 01.10.2003 між державним підприємством «Карапчівський спиртовий завод» та акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», найменування якого змінено на акціонерне товариство «Райффайзен Банк», укладено кредитний договір № 010/06-236 від 01.10.2003.

Для забезпечення виконання кредиту 03.10.2003 між банком та державним підприємством «Карапчівський споровий завод» укладено договір застави, зареєстрований в реєстрі за № 4703, посвідчений приватним нотаріусом Кінащук Н. М., за яким в заставу банку оформлено нежитлові будівлі, розміщені в АДРЕСА_2 .

Відповідно до пункту 2.3 договору застави банк має право стягнення заборгованості за рахунок майна, якщо кредит, проценти, штрафні санкції, не будуть сплачені у строк, передбачені кредитом.

03.10.2003 нотаріусом накладено заборону відчуження майна (в реєстрі за № 4704; в Єдиному реєстрі заборон, що діяв на дату укладення договору застави, обтяження № 6823440).

Також, через прострочення кредиту, заборгованість з державного підприємства «Карапчівський спиртовий завод» стягувалась рішенням Господарського суду Чернівецької області № 6/277 від 06.12.2004, яким стягнуто заборгованість в сумі 645385,41 грн боргу, 1700 грн державного мита, 118 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення та 16.12.2004 видано наказ про примусове виконання рішення, що подавався банком у 2005, 2006 роках до ДВС але не був виконаний.

21.07.2020 до банку надійшов лист ДПС про намір продати майно, так як у ДПС нібито відсутня поточна кредиторська заборгованість на 31.12.2019 і ДПС зазначила, що заборгованість у підприємства відсутня і перед банком, хоча на переконання другого відповідача перший відповідач був обізнаний щодо запису про заборону майна та відсутності зняття банком наявного обтяження.

Другий відповідач 31.08.2020 надав лист відповідь ДПС № 188/2/899 в якому зазначив, що на 28.08.2020 заборгованість підприємства перед банком становить 649088,91 грн, а тому відсутні підстави для зняття запису про заборону.

Також, другий відповідач звертає увагу суду, що додатком 5 пункту 6.4.5 договору купівлі-продажу є інформаційна довідка з ДРРПНМ № 218763254 від 03.08.2020, якою підтверджена наявність запису про обтяження арешт майна накладений ВДВС, реєстраційний номер обтяження 1786832 від 22.03.2005, який позивач просить погасити. Так, як запис 1786832 накладено відділом ВДВС, то питання про можливість виключення запису може бути вирішено виключно з ВДВС.

Окрім того, обтяження № 38249976 зареєстроване приватним нотаріусом Калашніковою І. С. на підставі договору застави, який є діючим і виступає забезпеченням за невиконаним кредитом.

Отже, на момент реалізації нерухомого майна існувала заборона його відчуження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 38249976 та арешт нерухомого майна за № 38250130, які були накладені на законних підставах згідно договору застави № 4703/85 від 03.10.2003 та наказу Господарського суду Чернівецької області № 6/277 від 16.12.2004. А тому Державна податкова служба всупереч вимогам законодавства України не мала права виставляти дане майно на торги.

У зв`язку з цим, другий відповідач просив суд поновити процесуальний строк на подання відзиву, відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та залучити до участі у справі співвідповідачів Західно-Українську регіональну агропромислову біржу та державне підприємство «Карапчівський спиртовий завод».

3. Короткий зміст ухвал суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2022 позовну заяву передано судді Байталюку В. Д.

Ухвалою суду від 21.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, а підготовче засідання призначено 16.03.2022.

У судовому засіданні, 16.03.2022, суд постановив протокольну ухвалу якою відклав підготовче засідання на 28.03.2022 та зобов`язав представницю позивача Герегову Н. І. повідомити другого відповідача про дату та час наступного судового засідання.

03.02.2022 Господарський суд Чернівецької області оприлюднив оголошення про виклик до суду представника акціонерного товариства «Райффайзен Банк», як відповідача у справі, про відкладення підготовчого засідання на 28.03.2022 на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

У судовому засіданні, 28.03.2022, суд постановив протокольну ухвалу, якою відклав підготовче засідання на 20.04.2022 із занесенням до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні, 20.04.2022, суд постановив протокольну ухвалу, якою продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів, замінив головне управління ДПС у Чернівецькій області (ідентифікаційний код 43143196) на його правонаступника головне управління ДПС у Чернівецькій області, як відокремлений підрозділ ДПС України (ідентифікаційний код 44057187) та відклав підготовче засідання на 11.05.2022 із занесенням до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні, 11.05.2022, представника першого відповідача було запрошено до відеоконференції № 644994, однак вона не змогла підключитися до вищезазначеної відеоконференції через технічні проблеми, а саме відсутність мережі «Інтернет», що унеможливило проведення судового засідання в режимі відеоконференції, про що складено акт.

У судове засідання представник першого відповідача не з`явилася.

Під час розгляду справи, у судовому засіданні 11.05.2022, суд відмовив у задоволенні клопотання другого відповідача щодо залучення співвідповідачів у справі відповідно до статті 48 Господарського процесуального кодексу України, оскільки правом залучення співвідповідачів до справи наділений тільки позивач.

11.05.2022 підготовче судове засідання відкладено на 26.05.2022.

27.05.2022 ухвало. суду підготовче судове засідання відкладено у зв`язку з перебуванням судді Байталюка В.Д. у відпустці та продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

16.06.2022 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження і призначено розгляд справи по суті на 12.07.2022.

12.07.2022 відкладено розгляд справи на 27.07.2022 у зв`язку з перебуванням судді Байталюка В.Д. у відпустці.

27.07.2022 відкладено розгляд справи на 06.09.2022 у зв`язку з перебуванням судді Байталюка В.Д. у відпустці.

06.09.2022 оголошено перерву до 12.09.2022.

В ході розгляду справи другим відповідачем подано заяву про зупинення провадження у справі у зв`язку з поданням другим відповідачем позовної заяви до Господарського суду Чернівецької області про звернення стягнення на предмет іпотеки спірного майна. У зв`язку з відсутністю ухвали суду про відкриття провадження у справі суд відмовив у задоволенні клопотання другого відповідача про зупинення провадження у даній справі.

Представник позивача позов підтримала у повному обсязі і просила задовольнити.

Представники відповідачів просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено наступні обставини справи:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 придбав згідно договору № 10/08-20 купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі, комплекс нежитлових будівель та споруд харчосмакового цеху, однак не зміг приступити до його використання та реалізувати повноцінно свої права, оскільки з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивачу стало відомо, що на куплені приміщення існують заборона на відчуження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 38249976 та арешт нерухомого майна за № 38250130.

Судом встановлено, що 3 жовтня 2003 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступник АТ «Райффайзен Банк») та ДП «Карапчівський спиртовий завод» було укладено Договір застави майна, а саме: нежитлових будівель, які розміщені в АДРЕСА_2 . На цій підставі 20.03.2008 було внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Окрім того, арешт нерухомого майна накладено відповідно до наказу Господарського суду Чернівецької області від 16.12.2004 у справі № 6/277. Так, рішенням Господарського суду Чернівецької області від 06.12.2004 у вказаній справі стягнуто з Державного підприємства «Карапчівський спиртовий завод» на користь Акціонерного поштового-пенсійного Банку «Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції АППБ «Аваль» 645 385,41 грн. боргу, відсотків та пені, 1700 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. 16.12.2004 було видано наказ про примусове виконання рішення. Даний судовий наказ не пред`являвся до виконання.

При цьому, при дослідженні ухвали Господарського суду Чернівецької області у справі № 6/277 від 24.02.2015 будь-яких доказів про пред`явлення наказу до примусового виконання не надано. Натомість, наказ суду відповідачем втрачено, а судом відмовлено відповідачу у видачі його дублікату.

Підставою продажу майна стало рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.11.2014 у справі № 824/2660/14-а, яким надано дозвіл на погашення суми податкового боргу у розмірі 796979,39 грн за рахунок майна державного підприємства «Карапчівський спиртзавод», що перебуває у податковій заставі. Вказане рішення суду набрало законної сили.

Судом встановлено, що ГУ ДПС у Чернівецькій області продаж оспорюваного майна відбувся та право власності на нежитлові будівлі, які розміщені в АДРЕСА_2 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 набуто добросовісно. Оскільки, результати проведеного аукціону не було оскаржено, таким чином продаж майна відбувся на законних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи, листом № 5611/10/24-13-55-05 від 20.08.2020 Сторожинецьке управління ГУ ДПС у Чернівецькій області звернулося до державного реєстратора з метою зняття обтяження № 9703239 ЕЕТ 587074 від 08.07.2014 і обтяження припинено 28.08.2020. Таким чином, суд робить висновок, що весь необхідний комплекс дій щодо передачі прав на майновий комплекс ГУ ДПС у Чернівецькій області було вчинено.

Також судом встановлено, що відповідач акціонерне товариство «Райффайзен банк» був обізнаний з наміром ГУ ДПС у Чернівецькій області провести аукціон через Західноукраїнську регіональну агропромислову біржу, що підтверджено самим відповідачем у поданому до суду відзиві на позовну заяву. Як вказано у вищезазначеному відзиві, акціонерне товариство «Райффайзен банк» надав лист № 188/2/899 про існування у ДП «Карапчівський спиртзавод» перед банком заборгованості у сумі 649088,91 грн і відсутність підстав для зняття обтяжень.

Проте, після проведення аукціону акціонерним товариством «Райффайзен банк» не вчинено жодних дій щодо скасування його результатів чи стягнення суми заборгованості з ДП «Карапчівський спиртзавод». Як і не вчинено жодних дій щодо стягнення цієї заборгованості за рішенням Господарського суду Чернівецької області від 06.12.2004 у справі № 6/277. Крім того, відповідачем акціонерним товариством «Райффайзен банк» не надано доказів звернення до виконавчої служби про стягнення заборгованості. Окрім того, суд бере до уваги те, що строк на звернення рішення до стягнення закінчився та не був продовжений. Жодних доказів вчинення необхідних дій для реалізації чи захисту порушеного права банком не надано.

5. Мотиви, якими керується суд та застосоване ним законодавство.

До вказаних спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини втручання держави у право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 Цивільного кодексу України).

Згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ст. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 визначено, що застосовуючи положення статті 391 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 Цивільного кодексу України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Вимога про зняття заборони на відчуження нерухомого майна може розглядатись як вимога про припинення дії, яка порушує право, що відповідно до пункту 3 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України є одним зі способів захисту цивільних прав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають обтяження речових прав на нерухоме майно, а саме заборона відчуження та/або користування. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 27 вказаного Закону державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Враховуючи положення ст. 5-1 розділу 1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень судові рішення про заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій або заяви власників об`єктів нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій, заяви про відкликання раніше поданих заяв про заборону вчинення реєстраційних дій, що надходять до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, невідкладно реєструються державним реєстратором, нотаріусом у базі даних заяв.

За змістом статті 15 Цивільного кодексу України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням права слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Враховуючи те, що позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 добросовісно набув нерухоме майно, а існуюче обтяження, до якого він немає жодного стосунку, не дає можливості здійснювати з належним йому, на праві власності, майном всього спектру дій, передбачених правом власності, постала необхідність у захисті такого порушеного права шляхом усунення перешкод у користуванні майном.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі N 338/180/17 вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу.

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі N 912/1856/16, від 14.06.2019 у справі N 910/6642/18, від 24.12.2019 у справі N 902/377/19, від 28.01.2020 у справі N 905/1513/16.

Суд вважає за необхідне зазначити, що надаючи правову оцінку належності обраного заінтересованою особою способу захисту, ним вивчено і природу його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав про те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема, статтею 16 Цивільного кодексу України, але який є ефективним засобом захисту, тобто, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Суд звертає увагу на те, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finiand» від 27 вересня 2001 року).

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

6. Висновки за наслідками розгляду справи.

Враховуючи всі викладенні положення та матеріали справи, а також обставини, встановленні в ході судового розгляду, суд робить висновок, що, оскільки, позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного майна, його дії щодо набуття права власності на вказане майно не суперечать вимогам законодавства України, то і спосіб захисту порушеного права у вигляді усунення перешкод у користуванні майном буде найбільш ефективним.

7. Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи обґрунтованість позову, судовий збір, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Суд враховує те, що відповідачем головним управлінням ДПС у Чернівецькій області дотримано усіх вимог законодавства України щодо переходу права власності, а тому фактична вина першого відповідача у даному спорі відсутня щодо позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , то, як наслідок, судовий збір ГУ ДПС у Чернівецькій області не стягується.

Керуючись статтями 237, 238, 240, 241, 246 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до головного управління ДПС у Чернівецькій області, як відокремленого підрозділу ДПС України та акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про усунення перешкод в користуванні майном, шляхом зняття заборони відчуження задовольнити.

2. Усунути перешкоди у користуванні майном шляхом зняття заборони на відчуження нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18 вересня 2020 року та виключити із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про обтяження № 38249976 від 20 березня 2008 року, № 38250130 від 20 березня 2005 року, погасивши відомості про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 1786832 від 22 березня 2005 року та № 6823440 від 20 березня 2008 року.

3. Стягнути з акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9, ідентифікаційний код 14305909) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 2481,00 грн.

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Відповідач-1 головне управління ДПС у Чернівецькій області, як відокремлений підрозділ ДПС України (58013, вул. Героїв Майдану, 200А, м. Чернівці Чернівецької області, ідентифікаційний код 44057187).

Відповідач-2 акціонерне товариство «Райффайзен Банк» (01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9, ідентифікаційний код 14305909).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Калашнікова Інна Сергіївна (

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення (якщо оголошено вступну та резолютивну частини рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи з дня складання повного судового рішення).

Повне судове рішення складено 19.09.2022.

Суддя Володимир БАЙТАЛЮК