ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2022 Справа № 922/355/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Погореловій О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" (адреса: 49100, м. Дніпро, узвіз Кодацький, буд 2; ) Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Моторне (транспортне) страхове бюро України (адреса: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8; )
до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" (адреса: 61001, м. Харків, пр.-т Гагаріна, буд. 41/2, корп. 8, офіс 1-12; )
про зобов`язання вчинити певні дії
за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

третьої особи - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд зобов`язати Товариство з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" (далі - відповідач) визнати його кредиторські вимоги в сумі 95967,71 грн., що є невиплаченою сумою страхового відшкодування та включити дану вимогу кредитора до четвертої черги проміжного ліквідаційного балансу.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для включення в проміжний ліквідаційний баланс відповідача кредиторських вимог позивача.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.02.2022 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі- третя особа); вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання на 28.02.2022.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, тобто до 26 березня 2022 року. Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України № 2119-ІХ від 15.03.2022, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, строк дії воєнного стану в Україні продовжено ще на 30 діб. Законом України № 2212-ІХ від 21.04.2022 затверджено Указ Президента України від 18 квітнія 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

28.02.2022 року судове засідання у справі № 922/355/22 не відбулось у зв`язку з введенням воєнного стану, постійними обстрілами міста Харкова ворожими військами та веденням активних бойових дій на території Харківської області що становило загрозу життю, здоров`ю та безпеці учасників справи.

З огляду на зазначені обставини, ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.05.2022 відкладено розгляд справи № 922/355/22.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.06.2022 призначено підготовче засідання на 15.07.2022.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.07.2022 підготовче засідання відкладено на 08.08.2022.

В процесі розгляду справи на стадії підготовчого провадження відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Третя особа надала суду письмові пояснення (вх.. № 4400 від 23.02.2022) в яких вважає заявлений позов законним та обґрунтованим.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.08.2022 закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.09.2022.

Сторони та третя особа на судове засідання 12.09.2022 своїх представників не направили.

В позовній заяві позивач просить суд розглядати справу за відсутності свого представника.

В письмових поясненнях (вх. № 4400 від 23.02.2022) третя особа також просить суд розглядати справу за відсутності свого представника.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, в разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Згідно з п. 99-2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ № 270 від 05.03.2009 Рекомендовані поштові відправлення з позначкою Судова повістка, адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за вказаною адресою, яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Судом вжито всіх передбачених законом заходів з метою повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. Зокрема, судом направлено на адресу його державної реєстрації, яка зазначена в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань копії ухвал від 02.02.2022, від 04.05.2022, від 27.06.2022, від 15.07.2022, від 08.08.2022.

Ухвали від 02.02.2022 та від 04.05.2022 відповідачем отримані, про що свідчать залучені до матеріалів справи зворотні поштові повідомлення.

Таким чином, відповідач обізнаний про розгляд даної справи судом, а відповідно, мав можливість реалізувати власні процесуальні права, зокрема щодо подання заяв по суті спору, та направлення на судові засідання свого представника, однак останній даною можливістю з невідомих причин не скористався.

При цьому судом враховано, що відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі Пономарьов проти України від 03.04.2008, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, не лише на суд покладається обов`язок належного повідомлення сторін про час та місце судового засідання, але й сторони повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Про хід розгляду даної справи відповідач міг дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України Єдиний державний реєстр судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України Про доступ до судових рішень № 3262-IV від 22.12.2005 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.

Оскільки неявка на судове засідання представників сторін та третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за їх відсутності, за наявними в матеріалах справи документами та матеріалами, як це передбачено ст. 202 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суд докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, 07.10.2019 між позивачем, як страховиком, та TOB «Ак Плюс», укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № АРКІ74126 (надалі - договір), відповідно до умов договору позивач зобов`язався в разі настання страхового випадку відшкодувати відповідачу збитки в межах страхової суми в порядку та на умовах, передбачених договором.

Предметом договору є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем Geely Fe-1 р.н. НОМЕР_1 .

11.05.2020 в м. Києві на вул. Лисківська, 32/31, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля Geely Fe-1 р.н. НОМЕР_1 (був припаркований), автомобіля Mercedes Benz р.н. НОМЕР_2 та автомобіля Seat Cordoba р.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 10.06.2020 р. у справі № 754/6103/20 винним у спричиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано водія автомобіля Seat Cordoba р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_1 .

У відповідності до звіту від 26.05.2020 р. № 1933120/05/20 розмір заподіяної шкоди автомобілю страхувальника Geely Fe-1 р.н. НОМЕР_1 з урахуванням зносу складає 151213,88 грн. На підставі страхового акту від 19.06.2020 № 54-14029536 до виплати згідно з умовами договору підлягає сума страхового відшкодування в розмірі 98467,71 грн.

В подальшому, як свідчать матеріали справи, зазначене страхове відшкодування виплачено в повному розмірі наступним чином:

- 96580,15 грн. зараховано на рахунок СТО, що підтверджується платіжним дорученням від 19.06.2020 № 419;

- 1887,56 грн. зараховано 19.06.2020 р. в якості сплати страхового платежу по Договору страхування.

При цьому, як свідчать матеріали справи, цивільно-правова відповідальність винної в ДТП особи ( ОСОБА_1 ) була застрахована відповідачем згідно з полісом ЕР/193355938, що підтверджується копією витягу з ЦБД МТСБУ.

З посиланням на відповідні положення ст. ст. 993, п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач вважає, що відповідач має відшкодувати на його користь страхове відшкодування, сплачене позивачем на користь страхувальника в загальній сумі 98467,71 грн.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до відповідача та до ОСОБА_1 з претензією № 30-12/02-02 від 30.12.2020 в якій вимагав сплатити на його користь сплачене страхове відшкодування сумі 98467,71 грн.

Однак, зазначене претензія була залишена відповідачем та до ОСОБА_1 без задоволення.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, 08.12.2021 на веб-сайті Міністерства юстиції України було оприлюднено повідомлення про рішення щодо припинення з 07.12.2021 юридичної особи Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" (відповідача у даній справі) в результаті ліквідації.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань Товариство з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" з 07.12.2021 перебуває у стані припинення.

Як свідчать матеріали справи, позивач в порядку, визначеному ст. ст. 105-112 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надіслав на адресу відповідача заяву кредитора про грошові вимоги до боржника (вих. № 10-01/02-01 від 10.01.2022), в якій в т.ч. просив визнати його кредиторські вимоги в сумі 95967,71 грн. (за виключенням 2500 грн. франшизи) які виникли в зв`язку з обставинами, викладеними вище.

Однак, вказана заява відповідачем не отримана, що підтверджується витягом з веб-сайту Укрпошта про відстеження поштових відправлень за трекінгом 974, та 26.01.2022 повернута відділенням пошти за зворотною адресою з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».

Обставини щодо зобов`язання відповідача визнати кредиторські вимоги позивача в сумі 95967,71 грн., що є невиплаченою сумою страхового відшкодування та включити дану вимогу кредитора до четвертої черги проміжного ліквідаційного балансу стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з п. 1 ст. 76, п. 1 ст. 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдану шкоду, може бути як безпосередній її заподіювач, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розраховану за правилами цього підпункту.

Пунктом 22.1 статті 22 зазначеного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Статтею 29 цього ж Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі ст. 29 та п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

У справі що розглядається, у відповідача у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимоги якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, за мінусом франшизи.

У даному випадку, розмір заподіяної матеріальної шкоди в результаті ДТП визначено на підставі звіту від 26.05.2020 р. № 1933120/05/20. На підставі страхового акту від 19.06.2020 № 54-14029536 до виплати згідно з умовами договору підлягає сума страхового відшкодування в розмірі 98467,71 грн.

Дана сума відшкодована позивачем на користь страхувальника в повному обсязі, а саме, сплачено 98467,71 грн.

В силу положень ст. 993 ЦК України, та ст. 27 Закону України "Про страхування" відповідач має відшкодувати позивачу сплачене ним страхове відшкодування.

Крім того, в силу положень ст. 993 ЦК України, та ст. 27 Закону України "Про страхування" відповідач має відшкодувати позивачу сплачене ним страхове відшкодування за виключенням франшизи.

Згідно з полісом серії ЕР/193355938 ліміт відповідальності відповідача за шкоду майну становить 130000 грн., розмір франшизи становить 2500 грн.

Зазначене свідчить про законність та обґрунтованість доводів позивача про необхідність відшкодування йому відповідачем сплаченого страхового відшкодування в сумі 95967,71 грн. (за виключенням 2500 грн. франшизи).

Разом з тим, як вже зазначалося, 08.12.2021 на веб-сайті Міністерства юстиції України було оприлюднено повідомлення про рішення щодо припинення з 07.12.2021 р. юридичної особи Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" (відповідача у даній справі) в результаті ліквідації. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань Товариство з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" з 07.12.2021 р. перебуває у стані припинення.

Частинами 1, 2 ст. 104 ЦК України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно з ст. 105 ЦК України, учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію. Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи. Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Відповідно до вимог ст. 110 ЦК України, юридична особа ліквідується, зокрема, за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Статтею 111 ЦК України передбачено порядок ліквідації юридичної особи. Зокрема, даною статтею передбачено, що з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу щодо ліквідації юридичної особи ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов`язана вжити всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості юридичної особи, що ліквідується, та письмово повідомити кожного з боржників про припинення юридичної особи в установлені цим Кодексом строки. Ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи. Виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу. У разі недостатності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) організовує реалізацію майна юридичної особи.

Згідно з вимогами п. п. 20.2, 20.3 ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Факт наявності у відповідача зобов`язання зі сплати на користь позивача страхового відшкодування в сумі 95967,71 грн. підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Оскільки до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про перебування підприємства відповідача в стані припинення з 07.12.2021, і вказано, що вимоги кредиторів приймаються до 02.02.2022 зазначені обставини надають позивачу право на звернення до ліквідатора підприємства відповідача з заявою про визнання кредиторських вимог в загальній сумі 95967,71 грн. та включення їх до проміжного ліквідаційного балансу.

Як свідчать матеріали справи, позивач в передбачений законом строк звернувся до ліквідаційної комісії підприємства відповідача з заявою вих. № 10-01/02-01 від 10.01.2022, в якій в т.ч. просив визнати його кредиторські вимоги в сумі 95967,71 грн. які виникли в зв`язку з обставинами, викладеними вище. Однак, вказана заява відповідачем не отримана, що підтверджується витягом з веб-сайту Укрпошта про відстеження поштових відправлень за трекінгом 974, та 26.01.2022 повернута відділенням пошти за зворотною адресою з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання», тобто ліквідаційна комісія підприємства відповідач ухилилася від виконання своїх обов`язків щодо розгляду зазначених вимог не пізніше тридцяти днів з моменту такого отримання, та письмового повідомлення позивача про результати її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 112 ЦК України у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; 2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; 3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов`язкових платежів); 4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги. Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги.

Згідно з вимогами ч.ч. 3-5 ст. 112 ЦК України, у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи. Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно. Вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

Враховуючи викладене, а також те, що матеріали даної справи містять докази наявності у відповідача перед позивачем обов`язку з виплати страхового відшкодування в сумі 95967,71 грн., що позивач звернувся до суду з даним позовом в строки, визначені ст. 112 ЦК України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, та зобов`язання відповідача визнати грошові вимоги позивача в сумі 95967,71 грн. та включити дану вимогу кредитора до четвертої черги проміжного ліквідаційного балансу.

Крім того, за наслідками розгляду справи з урахуванням вимог ст. ст. 123, 126, 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 2481 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 130, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Зобов`язати Товариство з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" (адреса: 61001, м. Харків, пр.-т Гагаріна, буд. 41/2, корп. 8, офіс 1-12; ) визнати кредиторські вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" (адреса: 49100, м. Дніпро, узвіз Кодацький, буд 2; ) в сумі 95967,71 грн., що є невиплаченою сумою страхового відшкодування, та включити дану вимогу кредитора до четвертої черги проміжного ліквідаційного балансу.

Стягнути з Товариство з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" (адреса: 61001, м. Харків, пр.-т Гагаріна, буд. 41/2, корп. 8, офіс 1-12; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" (адреса: 49100, м. Дніпро, узвіз Кодацький, буд 2; ) 2481 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.І. Байбак