ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2022м. ДніпроСправа № 904/5669/21 (904/1551/22)
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мартинюка С.В. за участю секретаря судового засідання Ільєнко Д.Ю.

Представники:

Від позивача: Васильцова О.В., ордер серія АЕ №1138837 від 14.06.2022, адвокат;

Від відповідача: не з`явився,

Третя особа: не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовом ОСОБА_1 , м. Кам`янське

до Публічного акціонерного товариства «Дніпровець», смт. Курилівка

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору розпорядника майна боржника ПАТ "Дніпровець" арбітражний керуючий Шистопал П.М., м. Дніпро

про скасування державної реєстрації права власності

в межах справи №904/5669/21

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Роял Охорона», м. Дніпро

до боржника Публічного акціонерного товариства «Дніпровець», смт. Курилівка

про визнання банкрутом

ПРОЦЕДУРА

16.06.2022 ОСОБА_1 звернулась до господарського суду із позовом до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВЕЦЬ про скасування державної реєстрації права власності.

Ухвалою господарського суду від 20.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 05.07.2022. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору розпорядника майна боржника ПАТ "Дніпровець" арбітражного керуючого Шистопала П.М. (49001, м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, 11, приміщення 3, каб. 3)

05.07.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою господарського суду від 05.07.2022 відкладено підготовче засідання на 02.08.2022.

29.07.2022 до суду від позивача надійшли пояснення щодо відзиву відповідача на позовну заяву.

01.08.2022 до суду від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду від 02.08.2022 відкладено підготовче засідання на 23.08.2022 та постановлено звернутись до Петриківського районного суду Дніпропетровської області з відповідним запитом для отримання належним чином завіреної копії заочного рішення від 14.12.2015 по справі №187/1209/15-ц та у разі наявності судове рішення за наслідками апеляційного перегляду.

18.08.2022 до суду від Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшов супровідний лист яким долучено до матеріалів справи копію заочного рішення від 14.12.2015 по справі №187/1209/15-ц .

Ухвалою господарського суду від 23.08.2022 закрито підготовче провадження. Справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 12.09.2022.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 12.09.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

На підставі рішення Миколаївської селищної ради народних депутатів від 25.03.1999 №5-5/ХХІІІ ОСОБА_2 для товарного сільськогосподарського виробництва була передана у власність земельна ділянка загальною площею 5,3176 га, що складається з ріллі - 4,1594 га та кормових угідь 1,1582 га.

Державним актом на право приватної власності на землю серія ДП, зареєстрованим в книзі записів державних актів за №68 від 19.05.1999, посвідчено право власності на земельну ділянку загальною площею 5,3176 га на території Миколаївської селищної ради Петриківського району за громадянкою ОСОБА_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла та спадщину прийняла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується листом завідувача Петриківської державної нотаріальної контори Л.Г. Могильною №10614/02-14 від 19.11.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що земельна ділянка, що належить позивачеві на праві приватної власності, внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як власність ОСОБА_3 закритого акціонерного товариства Дніпровець (яке в подальшому переіменовано в Публічне акціонерне товариство Дніпровець) та на земельну ділянку виготовлено та зареєстровано Державний акт на право приватної власності серія ЯМ №870533 від 29.12.2012 року (кадастровий номер :01:001:0323) та Державний акт на право приватної власності серія ЯМ №870548 від 29.12.2012 року (кадастровий номер :01:001:0376).

Відповідно до листа Відділу №1 ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №29-4-0.223-2218/2-22 від 08.06.2022 отриманого позивачем, земельна ділянка (рілля 4,1594 га та кормові угіддя 1,1582 га) одночасно обліковується за гр. ОСОБА_2 та ПАТ "Дніпровець" на праві власності.

Як зазначено у вказаному листі, відповідно до даних Державного земельного кадастру та відповідно до "Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки СР ЗАТ "Дніпровець", яка виготовлена на підставі розпорядження Петриківської РДА від 20.09.2011 №535-р-11 "про надання дозволу на проведення інвентаризації земельних ділянок СР ЗАТ "Дніпровець", розпорядження Петриківської РДА від 19.09.2012 №833-р-12 "Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки", рішень Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2012 та 04.10.2012 земельна ділянка також обліковується на праві власності за ПАТ "Дніпровець". Право власності останнього посвідчено Державним актом на право власності серія ЯМ №870533 від 29.12.2012 року (кадастровий номер :01:001:0323).

Позивач зазначає, що вищезазначені документи скасовані, а отже є підстави для скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку.

Позивач вважає, що наявність двох державних актів на право власності на одну і ту ж земельну ділянку за ним та ПАТ "Дніпровець", порушує його конституційне права щодо щодо володіння, користування та розпорядження належним йому спадковим майном, оскільки відповідач чинить перепони в користуванні земельною ділянкою.

Позиція відповідача

05.07.2022 до господарського суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в задоволенні позовних вимог просить відмовити, з посиланням на те, що було підписано установчий договір про створення і діяльність Сільськогосподарського риболовецького закритого акціонерного товариства ДНІПРОВЕЦЬ (в подальшому - ПАТ ДНІПРОВЕЦЬ), відповідно до якого вирішено створити Сільськогосподарське риболовецьке закрите акціонерне товариство ДНІПРОВЕЦЬ. Засновниками акціонерного товариства виступили громадяни України за списком згідно з Додатком 1 (в тому числі, ОСОБА_2 ); ВАТ ДНІПРОЕНЕРГО; ТОВ ПРОМТОВАРИ; КСРП ПРИДНІПРОВЕЦЬ. Укладеним установчим договором визначено основні питання діяльності СР ЗАТ ДНІПРОВЕЦЬ - предмет та цілі діяльності, правова характеристика товариства, статутний фонд, органи управління та контролю тощо. Засновники в порядку викупу акцій зобов`язувались внести до статутного фонду: ВАТ ДНІПРОЕНЕРГО - майно та нематеріальні активи в сумі 6891520,00 грн. у вигляді прямої інвестиції в обмін на корпоративні права; КСРП ПРИДНІПРОВЕЦЬ - майно в сумі 389 765, 00 грн.; ТОВ ПРОМТОВАРИ - майно та кошти в сумі 100 000, 00 грн.; фізичні особи право приватної власності на земельні ділянки та кошти в сумі 2 465 243, 00 грн.

Відповідач зазначає, що ОСОБА_2 (спадкодавець) згідно з укладеним установчим договором виступили засновниками СР ЗАТ ДНІПРОВЕЦЬ і в якості внеску до статутного фонду передали, а акціонерне товариство набуло право власності на земельні ділянки на території Миколаївської селищної ради Петриківського району. Дніпропетровської області загальною площею 5,3176 га. Відповідно, право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку припинилося, а СР ЗАТ ДНІПРОВЕЦЬ набуло право власності на вказані земельні ділянки. В свою чергу, ОСОБА_2 набула право власності на випущені товариством акції. За таких обставин, ЗАТ ДНІПРОВЕЦЬ на законних підставах набуло право власності на земельну ділянку на території Миколаївської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області загальною площею 5,3176 га, яку передано ОСОБА_2 у власність товариства в якості внеску до статутного фонду в порядку викупу акцій.

Також, у поданому відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності.

Позиція третьої особи

Третя особа не скористались своїм процесуальним правом на подання пояснень по справі.

Перелік обставин, які є предметом доказування у справі

Предметом доказування по даній справі є законність Державних актів, наявність порушеного права позивача.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

На підставі рішення Миколаївської селищної ради народних депутатів від 25.03.1999 №5-5/ХХІІІ ОСОБА_2 для товарного сільськогосподарського виробництва була передана у власність земельна ділянка загальною площею 5,3176 га, що складається з ріллі - 4,1594 га та кормових угідь 1,1582 га.

Державним актом на право приватної власності на землю серія ДП, зареєстрованим в книзі записів державних актів за №68 від 19.05.1999, посвідчено право власності на земельну ділянку загальною площею 5,3176 га на території Миколаївської селищної ради Петриківського району за громадянкою ОСОБА_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла та спадщину прийняла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується листом завідувача Петриківської державної нотаріальної контори Л.Г. Могильною №10614/02-14 від 19.11.2019.

Відповідно до листа Відділу №1 ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №29-4-0.223-2218/2-22 від 08.06.2022 отриманого позивачем, земельна ділянка (рілля 4,1594 га та кормові угіддя 1,1582 га) одночасно обліковується за гр. ОСОБА_2 та ПАТ "Дніпровець" на праві власності.

Як зазначено у вказаному листі, відповідно до даних Державного земельного кадастру та відповідно до "Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки СР ЗАТ "Дніпровець", яка виготовлена на підставі розпорядження Петриківської РДА від 20.09.2011 №535-р-11 "про надання дозволу на проведення інвентаризації земельних ділянок СР ЗАТ "Дніпровець", розпорядження Петриківської РДА від 19.09.2012 №833-р-12 "Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки", рішень Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2012 та 04.10.2012 земельна ділянка також обліковується на праві власності за ПАТ "Дніпровець". Право власності останнього посвідчено Державним актом на право власності серія ЯМ №870533 від 29.12.2012 року (кадастровий номер :01:001:0323).

Підставою для виготовлення зазначених вище Державних актів на право власності СР ЗАТ Дніпровець (ПАТ Дніпровець) слугували наступні документи: розпорядження голови Петриківської РДА від 20.09.2011 року № 535-р-11; розпорядження голови Петриківської РДА від 19.09.2012 року № 833-р-12; постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2012 року по справі №2а/0470/4316/12 та від 04.10.2012 року по справі №2а/0470/11198/12.

На момент звернення позивачем із позовом, документи, які слугували підставою для виготовлення та видачі СР ЗАТ Дніпровець вищевказаних державних актів на право власності на земельну ділянку, а саме: розпорядження голови Петриківської райдержадміністрації від 19.09.2012 р. № 833-р-12 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки Сільськогосподарському риболовецькому закритому акціонерному товариству Дніпровець скасовано, що підтверджується 1) постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2012 р. у справі № 2а/0470/4323/12; 2) Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2013 р. у справі № 2а/0470/4323/12; 3) Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.02.2015 року у справі № 2а/0470/14427/12; 4) Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015 року у справі №804/17320/14; 5) Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2014 року у справі №804/12930/14; 6) Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.04.2015 р. справа № К/800/68371/14; 7) Постановою Дніпропетровського апеляційним адміністративного суду від 11.06.2014 року у справі № 2а/0470/4316/12; 8) Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.10.2014 року у справі № К/800/36817/14; 9) Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2015 р. у справі № 8014/17313/14; 10) Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2014 року у справі № 23н-14/2а/0470/11198/12; 11) Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області від 07.04.2015 року у справі № 804/12684/14.

Крім того, Петриківським районний судом відповідно до рішення суду від 14.12.2015 по справі №187/1209/15-ц визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 23,0672 га, серія ЯМ№870533 від 29.12.2012 (кадастровий номер :01:001:0323), на підставі якого державним реєстратором проведено державну реєстрацію прав відповідача на земельні ділянки.

Проте, відповідно до рішення суду від 14.12.2015 по справі №187/1209/15-ц реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку загальною площею 23,0672 га, серія ЯМ№870533 від 29.12.2012 (кадастровий номер :01:001:0323) не скасовано.

Відповідно до установчого договору про створення і діяльність Сільськогосподарського риболовецького закритого акціонерного товариства ДНІПРОВЕЦЬ (в подальшому - ПАТ ДНІПРОВЕЦЬ) вирішено створити Сільськогосподарське риболовецьке закрите акціонерне товариство ДНІПРОВЕЦЬ. Засновниками акціонерного товариства виступили громадяни України за списком згідно з Додатком 1 (в тому числі, ОСОБА_2 (спадкодаець)); ВАТ ДНІПРОЕНЕРГО; ТОВ ПРОМТОВАРИ; КСРП ПРИДНІПРОВЕЦЬ. Укладеним установчим договором визначено основні питання діяльності СР ЗАТ ДНІПРОВЕЦЬ - предмет та цілі діяльності, правова характеристика товариства, статутний фонд, органи управління та контролю тощо.

Засновники в порядку викупу акцій зобов`язувались внести до статутного фонду: ВАТ ДНІПРОЕНЕРГО - майно та нематеріальні активи в сумі 6891520,00 грн. у вигляді прямої інвестиції в обмін на корпоративні права; КСРП ПРИДНІПРОВЕЦЬ - майно в сумі 389765,00 грн.; ТОВ ПРОМТОВАРИ - майно та кошти в сумі 100000,00 грн.; фізичні особи право приватної власності на земельні ділянки та кошти в сумі 2465243,00 грн.

Також, відповідно до абз. 6 статті 6 Установчого договору про створення і діяльність сільськогосподарського риболовецького закритого акціонерного товариства "Дніпровець", майно, яке вносять Засновники, передається по акту прийому-передачі. Право власності на майно, яке передається і ризик на випадок загибелі чи пошкодження щодо майна, переходить до ЗАТ "Дніпровець" з моменту підписання акту прийому-передачі.

Рішенням господарського суду від 04.10.2010 по справі №К39/140-10 відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , відповідача-1: Сільськогосподарського риболовецького Закритого акціонерного товариства "Дніпровець", відповідача-2: Колективного сільськогосподарського риболовецького підприємства "Придніпровець", відповідача-3: Відкритого акціонерного товариства "Дніпроенерго", відповідача-4:Товариство з обмеженою відповідальністю "Промтовари" про визнання недійсним установчого договору від 23.12.1999 року про створення і діяльність сільськогосподарського риболовецького закритого акціонерного товариства „Дніпровець, статуту зазначеного товариства з урахуванням наступних змін та доповнень, та ліквідацію сільськогосподарського риболовецького закритого акціонерного товариства „Дніпровець.

13.02.2014 рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/8877/13, залишеним в силі постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.08.2015, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 до публічного акціонерного товариства Дніпровець про визнання частково недійсним Установчого договору Сільськогосподарського риболовецького закритого акціонерного товариства Дніпровець від 23.12.1999, в частині внесення фізичними особами, у кількості 477 осіб, в статутний фонд Сільськогосподарського риболовецького закритого акціонерного товариства Дніпровець права приватної власності позивачів на земельні ділянки, визнання частково недійсним Статуту Сільськогосподарського риболовецького закритого акціонерного товариства Дніпровець, в частині передання фізичними особами, у кількості 477 осіб, права приватної власності позивачів на земельні ділянки.

Установчий договір Сільськогосподарського риболовецького закритого акціонерного товариства Дніпровець був предметом оскарження по вищезазначеним справах, в результаті судового розгляду, його недійсним визнано не було.

В матеріалах справи відсутні докази приймання - передачі земельної ділянки позивачем, в якості оплати акцій відповідача, відповідно до абз. 6 статті 6 Установчого договору про створення і діяльність сільськогосподарського риболовецького закритого акціонерного товариства "Дніпровець".

В той же час, наявність державної реєстрації права власності на одну і ту ж земельну ділянку за позивачем та ПАТ "Дніпровець", порушує права позивача щодо володіння, щодо володіння, користування та розпорядження належним йому спадковим майном.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Як вбачається із ст. 153 Земельного кодексу України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Частинами першою, другою статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).

Таким чином, державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий органом, який не мав на це законних повноважень, визнається недійсним.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, слід зазначити наступне.

В обґрунтування заяви про застосування строків позовної давності, відповідач наголошує, що оскільки Державний реєстр речових прав на нерухоме майно є публічно доступним, тому позивач міг довідатись про реєстрацію за ПАТ «Дніпровець» права власності на оскаржувану земельну ділянку ще у 2014 році. Крім того, позивач був учасником судових справ господарського суду у сфері корпоративних відносин, а саме № К39/140-10 та № 904/8877/13, а тому мав бути вчасно обізнаний про ймовірне порушення своїх прав.

Рішенням господарського суду від 04.10.2010 по справі №К39/140-10 відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , відповідача-1: Сільськогосподарського риболовецького Закритого акціонерного товариства "Дніпровець", відповідача-2: Колективного сільськогосподарського риболовецького підприємства "Придніпровець", відповідача-3: Відкритого акціонерного товариства "Дніпроенерго", відповідача-4:Товариство з обмеженою відповідальністю "Промтовари" про визнання недійсним установчого договору від 23.12.1999 року про створення і діяльність сільськогосподарського риболовецького закритого акціонерного товариства „Дніпровець, статуту зазначеного товариства з урахуванням наступних змін та доповнень, та ліквідацію сільськогосподарського риболовецького закритого акціонерного товариства „Дніпровець.

13.02.2014 рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/8877/13, залишеним в силі постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.08.2015, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 до публічного акціонерного товариства «Дніпровець» про визнання частково недійсним Установчого договору Сільськогосподарського риболовецького закритого акціонерного товариства «Дніпровець» від 23.12.1999, в частині внесення фізичними особами, у кількості 477 осіб, в статутний фонд Сільськогосподарського риболовецького закритого акціонерного товариства «Дніпровець» права приватної власності позивачів на земельні ділянки, визнання частково недійсним Статуту Сільськогосподарського риболовецького закритого акціонерного товариства «Дніпровець», в частині передання фізичними особами, у кількості 477 осіб, права приватної власності позивачів на земельні ділянки.

Відповідно до Реєстру власників іменних цінних паперів ПАТ "Дніпровець", станом на 29.03.2022 ОСОБА_2 зареєстрована як власник 5 233 іменних простих бездокументарних акцій.

В той же час, учасниками справи не надано доказів (відповідного акту приймання -передачі) передачі земельної ділянки позивачем, в якості оплати акцій відповідача, відповідно до абз. 6 статті 6 Установчого договору про створення і діяльність сільськогосподарського риболовецького закритого акціонерного товариства "Дніпровець". Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази переходу права власності від позивача до відповідача на земельну ділянку загальною площею 4,3924 га., тому суд доходить до висновку, що умови установчого договору в частині передачі земельної ділянки позивачем відповідачу в якості формування статутного фонду, виконані не були. Таким чином, позивач не позбувся, а відповідач не набув право власності на земельну ділянку площею 5,8704 га., оформлену державним актом на право приватної власності на землю, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18) зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову не відповідає вимогам закону.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це, особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 359/2012/15-ц (провадження № 14-101цс18).

Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Але для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19) зазначила, що порівняльний аналіз термінів довідався та міг довідатися, вжитих у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості й обов`язку особи знати про стан її майнових прав. Тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення його цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

За змістом норм в частинах третій, четвертій та п`ятій статті 267 Цивільного кодексу України, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України).

Водночас позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але, враховуючи право позивача згідно за приписом частини п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин. Це також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести відсутність об`єктивних перешкод для своєчасного звернення позивача з вимогою про захист порушеного права.

Суд має право надати особі (визнати право на) судовий захист порушеного права за сукупності таких умов: особа (позивач) навела поважні, на її думку, причини пропуску позовної давності при зверненні до суду за захистом порушеного права, вказавши на конкретні обставини, які об`єктивно перешкоджали їй звернутися за захистом порушеного права у межах позовної давності, та надала суду докази, що підтверджують існування цих обставин (стаття 74 ГПК України); суд за результатами оцінки доказів, наданих на підтвердження цих обставин, встановив їх існування та дійшов висновку про їх об`єктивний характер і, відповідно, про існування поважних причин пропуску позовної давності при зверненні позивача за захистом порушеного права.

За відсутності будь-якої з наведених умов суд не має права визнавати існування поважних причин пропуску позовної давності у спірних правовідносинах, надавати у зв`язку з цим особі (позивачу) судовий захист порушеного права та задовольняти відповідні вимоги.

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позовної давності при зверненні за захистом порушеного права у спорі у справі про банкрутство, стороною якого є боржник, суди мають виходити з їх об`єктивного, а не суб`єктивного характеру, тобто з обставин, які підтверджують ці причини та вказують на існування об`єктивної перешкоди для боржника своєчасно звернутися за захистом порушеного права.

Тому, вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску позовної давності у спірних правовідносинах, суд з огляду на положення статті 13 Цивільного кодексу України ("Межі здійснення цивільних прав") має враховувати добросовісність поведінки як позивача (заявника), так і відповідача протягом усього періоду з моменту виникнення права на захист порушеного права (права на позов) і до моменту звернення з позовом, зважаючи на характер спірних правовідносин між сторонами, особливості їх нормативного регулювання: надані сторонам права та покладені на них обов`язки тощо.

Закон не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір.

До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

Господарський суд констатує, що за наявності судових процесів, в яких позивач був учасником, він міг довідатися про можливе порушення його прав. Проте, позивач не обмежений проміжком часу, протягом якого він має звернутись до відповідних органів з метою реєстрації прав на земельну ділянку, також позивач не має обов`язку щодо перевірки наявності реєстрації прав власності відповідача на спірні земельні ділянки. Крім того, суд бере до уваги, що позивач є фізичною особою, яка не має відповідного штату працівників та спеціалістів у галузі права, які б могли здійснювати відповідний моніторинг. Таким чином, суд вважає зазначені обставини такими, що робили своєчасне пред`явлення позову утрудненим та свідчать про об`єктивність перешкоди для звернення за захистом порушеного права у межах позовної давності, а відповідно і є поважними причинами пропуску цього строку.

Отже, лише з листа Відділу №1 ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №29-4-0.223-2218/2-22 від 08.06.2022, позивач достеменно довідався про наявність порушення свого права власності через наявність державної реєстрації права власності на підставі скасованого Державного акту серії ЯМ №870533 від 29.12.2012.

Згідно з ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Так, відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Згідно з ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

З наведеного вбачається, що законом передбачено три випадки в яких державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону, а саме скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

За правилами ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Наявність безпідставної реєстрації права власності відповідача на земельні ділянки порушує права позивача, оскільки останній не може за таких обставин оформити права на своє спадкове майно.

Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном.

Разом з тим, статтею 41 Конституції України та статтею 321 ЦК України регламентовано принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Оскільки Петриківським районний судом відповідно до рішення від 14.12.2015 по справі №187/1209/15-ц визнано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №870533 від 29.12.2012 на земельну ділянку загальною площею 23,0672 га (кадастровий номер :01:001:0323) недійсним, на підставі якого державним реєстратором проведено державну реєстрацію прав відповідача на спірну земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності є належним способом захисту прав та законних інтересів позивача. А тому вимоги позовні позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Витрати на правничу допомогу

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 7 ст. 129 ГПК України, якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно нижчою від суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У позовній заяві позивач посилається на те, що попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач поніс становить 14 502, 00 грн., а саме судовий збір в розмірі 4962,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 540, 00 грн.

Також, позивачем в позові зазначено, що докази витрат на правничу допомогу будуть надані до суду протягом п`яти днів після винесення рішення по справі.

В свою чергу, разом із вимогою про стягнення судового збору з відповідача, позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає за необхідне судові витрати в частині витрат на правову допомогу в розмірі 9 540, 00 грн. залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 76-80, 86, 126, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпровець», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: розпорядник майна боржника ПАТ "Дніпровець" арбітражний керуючий Шистопал П.М. про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності - задовольнити.

Скасувати державну реєстрацію права власності Публічного акціонерного товариства Дніпровець (ідентифікаційний код юридичної особи 30593910) на земельну ділянку загальною площею 23,0672 га, кадастровий номер :01:001:0323 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №870533 від 29.12.2012 року, виданий Сільськогосподарському риболовецькому, закритому акціонерному товариству Дніпровець на підставі Розпорядження голови Петриківської райдержадміністрації від 19.09.2012 р. №833-р-12, постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2012 №2а/0470/11198/12 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00070.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпровець» (51840, Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Курилівка, вул. Гагаріна, б. 6; ідентифікаційний номер юридичної особи 30593910) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 962, 00 грн.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України

Повний текст рішення складено 22.09.2022.

Суддя С.В. Мартинюк