РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.09.2022Справа № 910/1169/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О. при секретарі судового засідання Токаревій К.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства "Хлібна база № 76" Державного агентства резерву України до Державного агентства резерву України про стягнення 3 046 819,30 грн., за участю представників позивача - Кравця С.В., відповідача - Михайлець О.В.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 3 046 819,30 грн. заборгованості за договором відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву № ЮР-2ЗБ/363-2009 від 15.06.2009 року на підставі ст. ст. 6, 11, 15, 16, 202, 207, 208, 530 ЦК України та ст. ст. 173, 180, 181, 193, 224, 225 ГК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2022 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 02.03.2022 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2022 року сторін викликано в судове засідання на 15.06.2022 року.

17.08.2022 року в судовому засіданні оголошено перерву на 31.08.2022 року.

31.08.2022 року в судовому засіданні оголошено перерву на 05.09.2022 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.09.2022 року.

Відповідач відзив на позов не подав.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.06.2009 року між Державним комітетом України з державного матеріального резерву, правонаступником якого є Державне агентство резерву України (комітет) та Державним підприємством "Хлібна база № 76" (зберігач) укладено договір № ЮР-2ЗБ/363-2009 відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву (далі - договір), відповідно до п. 1.2 якого комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно зі специфікацією у кількості та за вартістю згідно з актом форми Р-16.

У п. 1.1 договору вказано, що зберігання матеріальних цінностей державного резерву здійснюється у зерносховищах зберігача.

За умовами п. 3.1 договору комітет зобов`язаний відшкодувати зберігачу витрати на зберігання цінностей у межах бюджетних асигнувань, передбачених на ці цілі.

Згідно з п. 4 договору вартість зберігання цінностей визначається згідно з порядком відшкодування витрат підприємствам та організаціям, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом всього терміну зберігання цінностей (п. 7.3 договору).

У додатковій угоді від 19.07.2016 року сторонами погоджено викладення п. 3.1 договору в новій редакції, згідно з якою комітет зобов`язаний відшкодувати зберігачу витрати на зберігання цінностей у межах бюджетних асигнувань, передбачених на ці цілі.

Наказом № 14 від 29.01.2016 року Державного агентства резерву України встановлено, що з 01.02.2016 року розмір витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням зерна державного резерву, що підлягає відшкодуванню державним підприємствам, які належать до сфери управління Держрезерву, у розмірі 30 грн. (з урахуванням податку на додану вартість) за зберігання однієї тонни в місяць.

Поясненнями позивача, частково відповідача, складськими квитанціями на зерно: № 6075 від 03.08.2011 року масою 204,130 т., № 6071 від 03.08.2011 року масою 287,400 т., № 6083 від 03.08.2011 року масою 63,980 т., № 6082 від 03.08.2011 року масою 154,880 т., № 6077 від 03.08.2011 року масою 649,100 т., № 6080 від 03.08.2011 року масою 267,870 т., № 6073 від 03.08.2011 року масою 1 871,250 т., № 2177 від 14.11.2018 року масою 63,660 т., № 6072 від 03.08.2011 року масою 408,690 т., № 6074 від 03.08.2011 року масою 2 363,540 т., № 2674 від 30.10.2018 року масою 926,630 т., № 8609 від 29.03.2012 року масою 31,900 т., № 2688 від 14.11.2018 року масою 37,840 т., № 2567 від 11.10.2018 року масою 40,500 т., № 6076 від 03.08.2011 року масою 248,280 т., копії яких містяться в матеріалах справи, та витягами з Державного реєстру зерна (станом на: 01.01.2019 року, 31.12.2019 року, 01.01.2020 року та 31.12.2020 року) підтверджується факт зберігання позивачем зерна пшениці відповідача у період з 01.01.2019 року по 31.12.2020 рік загальною кількістю 7 619,65 тонн.

Проте, за твердженнями позивача, які з боку відповідача не заперечувались, Державним агентством резерву України витрати зберігача на зберігання матеріальних цінностей у спірний період відшкодовано не було, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 3 046 819,30 грн., що і стало підставою для звернення до суду.

За приписами ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 947 Цивільного кодексу України витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання. Витрати, які сторони не могли передбачити при укладенні договору зберігання (надзвичайні витрати), відшкодовуються понад плату, яка належить зберігачеві. При безоплатному зберіганні поклажодавець зобов`язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державний матеріальний резерв" державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. У складі державного резерву створюється незнижуваний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання).

У ст. 2 Закону України "Про державний матеріальний резерв" вказано, що відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, оплата тарифу за перевезення вантажів, спеціальної тари, упаковки, послуг постачальницько-збутових організацій за поставку і реалізацію матеріальних цінностей державного резерву провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 7 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 № 532, відшкодування витрат, пов`язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держрезервом та відповідальним зберігачем за формою згідно з додатком 1, за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Позивачем на виконання умов договору та відповідно до наказу Державного агентства резерву України від 29.01.2016 року № 14 "Про встановлення розміру відшкодування витрат на зберігання 1 тонни зерна державного резерву підприємствам системи державного резерву" були надані послуги із зберігання зерна у період з січня 2019 року по грудень 2020 року на загальну суму 3 046 819,30 грн., що підтверджується актами відшкодування витрат за зберігання зерна державного резерву: № 1-1 за період з 01.01.2019 року по 31.01.2019 року на суму 27 798,90 грн., № 2-1 за період з 01.02.2019 року по 28.02.2019 року на суму 27 798,90 грн., № 3-1 за період з 01.03.2019 року по 31.01.2019 року на суму 27 798,90 грн., № 4-1 за період з 01.04.2019 року по 30.04.2019 року на суму 27 798,90 грн., № 5-1 за період з 01.05.2019 року по 31.01.2019 року на суму 27 798,90 грн., № 6-1 за період з 01.06.2019 року по 30.06.2019 року на суму 27 798,90 грн., № 7-1 за період з 01.07.2019 року по 31.07.2019 року на суму 27 798,90 грн., № 8-1 за період з 01.08.2019 року по 31.08.2019 року на суму 27 798,90 грн., № 9-1 за період з 01.09.2019 року по 30.09.2019 року на суму 27 798,90 грн., № 10-1 за період з 01.10.2019 року по 31.10.2019 року на суму 27 798,90 грн., № 11-1 за період з 01.11.2019 року по 30.11.2019 року на суму 27 798,90 грн., № 12-1 за період з 01.12.2019 року по 31.12.2019 року на суму 27 798,90 грн., № 6-2 за період з 01.06.2019 року по 30.06.2019 року на суму 200 790,60 грн., № 7-2 за період з 01.07.2019 року по 31.07.2019 року на суму 200 790,60 грн., № 8-2 за період з 01.08.2019 року по 31.08.2019 року на суму 200 790,60 грн., № 9-2 за період з 01.09.2019 року по 30.09.2019 року на суму 200 790,60 грн., № 10-2 за період з 01.10.2019 року по 31.10.2019 року на суму 200 790,60 грн., № 11-2 за період з 01.11.2019 року по 30.11.2019 року на суму 200 790,60 грн., № 12-2 за період з 01.12.2019 року по 31.12.2019 року на суму 200 790,60 грн., № 1-1 за період з 01.01.2020 року по 31.01.2020 року на суму 27 798,90 грн., № 2-1 за період з 01.02.2020 року по 29.02.2020 року на суму 27 798,90 грн., № 3-1 за період з 01.03.2020 року по 31.03.2020 року на суму 27 798,90 грн., № 4-1 за період з 01.04.2020 року по 30.04.2020 року на суму 27 798,90 грн., № 5-1 за період з 01.05.2020 року по 31.05.2020 року на суму 27 798,90 грн., № 6-1 за період з 01.06.2020 року по 30.06.2020 року на суму 27 798,90 грн., № 7-1 за період з 01.07.2020 року по 31.07.2020 року на суму 27 798,90 грн., № 8-1 за період з 01.08.2020 року по 31.08.2020 року на суму 27 798,90 грн., № 9-1 за період з 01.09.2020 року по 30.09.2020 року на суму 27 798,90 грн., № 10-1 за період з 01.10.2020 року по 20.10.2020 року та з 21.10.2020 року по 31.10.2020 року на суму 27 231,33 грн., № 11-1 за період з 01.11.2020 року по 30.11.2020 року на суму 26 199,39 грн., № 12-1 за період з 01.12.2020 року по 31.12.2020 року на суму 26 199,39 грн., № 8-2 за період з 01.08.2020 року по 31.08.2020 року на суму 200 790,60 грн., № 9-2 за період з 01.09.2020 року по 30.09.2020 року на суму 200 790,60 грн., № 10-2 за період з 01.10.2020 року по 20.10.2020 року та з 21.10.2020 по 31.10.2020 на суму 196 861,51 грн., № 11-2 за період з 01.11.2020 року по 30.11.2020 року на суму 189 717,69 грн., № 12-2 за період з 01.12.2020 року по 31.12.2020 року на суму 189 717,69 грн.

Відповідач не висловлює жодних заперечень проти факту нарахування позивачем суми витрат за зберігання зерна у вказаному в актах розмірі, ці акти, підписані зі сторони позивача, разом з документами листування сторін приймаються судом як докази, що підтверджують належне виконання позивачем договірних зобов`язань, зокрема в частині належної фіксації обсягів наданих послуг і їх вартості.

Суд зазначає, що умовами договору не встановлено строку виконання відповідачем обов`язку з відшкодування витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву.

При цьому, нормами Закону України "Про державний матеріальний резерв" також не встановлено строку відшкодування витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як свідчать матеріали справи, позивач направив на адресу відповідача претензію № 30/7 від 02.08.2021 року, в якій зберігач просив останнього погасити заборгованість за надані послуги по відповідальному зберіганню за з 01.01.2019 року по 31.12.2020 року в сумі 3 046 819,30 грн.

Листом № 1943/0/4-21 від 10.08.2021 року Державне агентство резерву України повідомило позивач про те, що проведення розрахунків за 2019-2020 роки неможливе, оскільки бюджетний період становить один рік.

Наразі, суд зазначає, що означений лист складено відповідачем саме у відповідь на претензію № 30/7 від 02.08.2021 року, про що міститься відповідне посилання. Тобто, відповідь відповідача на лист № 30/7 від 02.08.2021 року позивача вказує на його фактичне отримання.

Отже, виходячи з наведеного, суд дійшов до висновку, що строк відшкодування Державним агентством резервом України витрат Державного підприємства "Хлібна база №76" Державного агентства резерву України на зберігання матеріальних цінностей згідно договору у період з 01.01.2019 року по 31.12.2020 року настав.

За період з 01.01.2019 року по 31.12.2020 року відшкодування за зберігання пшениці 2 та 3 класу не здійснювалось. Зворотного матеріали справи не містять. У зв`язку з чим, сума не оплачених відповідачем послуг за 2019 та 2020 роки, тобто з 01.01.2019 року по 31.12.2020 року складає 3 046 819,30 грн.

Ненадходження бюджетного фінансування не спростовують обов`язку відповідача, який передбачено умовами п. 3.1 договору, оплатити в повному обсязі послуги позивача зі зберігання. При цьому, суд виходить з наступного.

Згідно з вимогами частини першої статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Частиною першою статті 96 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Тобто відсутність надходжень бюджетних коштів не нівелює обов`язку з оплати робіт за відповідним правочином.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.01.2019 року у справі № 917/611/18.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду порушено відповідачем, а тому позовні вимоги про стягнення 3 046 819,30 грн. заборгованості за договором відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву № ЮР-2ЗБ/363-2009 від 15.06.2009 року обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28, код 37472392) на користь Державного підприємства "Хлібна база №76" Державного агентства резерву України (55310, Миколаївська обл., Арбузинський р-н, с. Кавуни, вул. Елеваторна, 10, код 20885124) 3 046 819 (три мільйона сорок шість тисяч вісімсот дев`ятнадцять) грн. 30 коп. заборгованості та 45 702 (сорок п`ять тисяч сімсот дві) грн. 29 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 13.09.2022р.

Суддя С.О. Чебикіна