ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2022 р. Справа№ 910/1992/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Ткаченка Б.О.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Єзута К.С.;

від відповідача: не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БК РОЯЛ ХАУЗ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2022 року (дата підписання повного тексту 02.054.2022 року)

у справі №910/1992/22 (суддя А.І. Привалов)

за позовом Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БК РОЯЛ ХАУЗ"

про стягнення 987 096, 08 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БК РОЯЛ ХАУЗ" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 987 096,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договорами підряду на виконання будівельних робіт №2019-41-Т від 22.04.2019 року та № 2019-61-Т від 30.05.2019 року в частині реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, внаслідок чого позивач позбувся права на формування податкового кредиту на загальну суму 987 096,08 грн, у зв`язку з чим просить відшкодувати вказану суму втрачених коштів за рахунок відповідача відповідно є збитками позивача, як покупця послуг у відповідача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.05.2022 року у справі №910/1992/22 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "БК РОЯЛ ХАУЗ" на користь Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" 987 096,08 грн збитків та 14 086,44 грн витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "БК РОЯЛ ХАУЗ" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2022 року у справі №910/1992/22 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 120 Господарського процесуального кодексу України.

Так, скаржник вказав, що суд першої інстанції фактично не повідомив відповідача про відкриття провадження та позбавив можливості подати відзив на позовну заяву.

Крім того, скаржник вказав, що позивач в позовній заяві об`єднав вимоги не пов`язані між собою підставою виникнення та доказами.

При цьому, за твердженням скаржника в спірних правовідносинах, що є предметом розгляду даної справи, відсутні елементи складу господарського правопорушення.

На момент подання апеляційної скарги Державна податкова служба України так і не надала відповіді відповідачу на його запит від 22.12.2021 року щодо конкретних фактичних обставин, які вплинули на прийняття рішення щодо зупинення реєстрації відповідних податкових накладних.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 15.07.2021 справу №910/2631/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БК РОЯЛ ХАУЗ" у справі №910/1992/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2022 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністі "БК РОЯЛ ХАУЗ" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2022 року у справі №910/1992/22 залишено без руху.

Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до чинного законодавства.

Відтак, скаржником усунено недоліки поданої апеляційної скарги.

Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/1863/22від 23.06.2021, у зв`язку перебуванням судді Коротун О.М. у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/1992/22.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "БК РОЯЛ ХАУЗ" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2022 року у справі №910/1992/22 своєю ухвалою від 23.06.2022 року.

09.05.2022 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що договір підряду №2019-41-Т на виконання будівельних робіт від 22.04.2019 року був укладений задля виконання відповідачем будівельних робіт по об`єкту «Будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями на перетині вул. Мілютенка та Шолом-Алейхема у Деснянському районі (2 й пусковий комплекс)», а договір підряду №2019-61-Т на виконання будівельних робіт 30.05.2019 року задля виконання відповідачем будівельних робіт на тому ж об`єкті будівництва: «Будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями на перетині вул. Мілютенка та Шолом-Алейхема у Деснянському районі (3й пусковий комплекс). Тобто, договір №2019-61-Т є похідним від договору №2019-41-Т та породжує собою права та обов`язки на підставі укладеного попереднього договору, оскільки будівництво 3 го пускового комплексу неможливе без будівництва 2 го пускового комплексу.

При цьому, представник позивача вказав, що відповідач, як по договорам підряду №2019-61-Т від 30.05.2019 року та №2019-41-Т від 22.04.2019 року, так і по іншим договорам підряду, де існують аналогічні порушення умов договору з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "БК РОЯЛ ХАУЗ", генпідрядником так і не зареєстровано податкові накладні та не було сплачено штраф у розмірі податку на додану вартість та не надано відповіді на надіслані претензії.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2022 року розгляд справи було відкладено на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача 12.09.2022 року в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити - без змін.

Представник відповідача судове засідання 12.09.2022 року не з`явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, що підтверджується, зокрема, довідкою про направлення електронного документа на адресу відповідача.

Таким чином, оскільки, ухвала суду від 10.08.2022 року направлялися на електронну адресу відповідача, які встановлені судом апеляційної інстанції з матеріалів справи і інші адреси ним не повідомлялися, колегія суддів вважає, що відповідач вважаються належним чином повідомленим про дату, час і місце судових засідань 12.09.2022 року об 11:00 год.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності відповідача.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2022 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "БК РОЯЛ ХАУЗ" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 26.07.2017 року № 903 «Про будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями на перетині вулиць Мілютенка та ІІІолом- Алейхема у Деснянському районі» Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» визначено замовником такого будівництва.

Підпунктом 3.2 пункту 3 вказаного Розпорядження зобов`язано КП «Спецжитлофонд» визначити генеральну проектну та генеральну підрядну будівельну організацію для виконання будівельних робіт.

За результатом проведення публічних закупівель між Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БК РОЯЛ ХАУЗ» (генпідрядник) було укладено:

- договір підряду № 2019-41-Т на виконання будівельних робіт від 22.04.2019 року, відповідно до умов якого замовник доручає, а генпідрядник забезпечує відповідно до проектної документації та умов Договору виконання будівельно-монтажних робіт з будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями на перетині вул. Мілютенка та Шолом-Алейхема у Деснянському районі (2 пусковий комплекс).

- договір підряду № 2019-61-Т на виконання будівельних робіт від 30.05.2019 року, відповідно до умов якого замовник доручає, а генпідрядник забезпечує відповідно до проектної документації та умов Договору виконання будівельно-монтажних робіт з будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями на перетині вул. Мілютенка та Шолом-Алейхема у Деснянському районі (3 пусковий комплекс).

При цьому, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що позивач в позовній заяві об`єднав вимоги не пов`язані між собою підставою виникнення та доказами, з огляду на наступне.

Так, договори підряду,які покладені в основу позовної заяви були укладені комунальним підприємством на виконання одного і того ж самого розпорядчого документу виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації від 26.07.2017 року №903 «Про будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями на перетині вулиць Мілютенка та Шолом -Алейхема у Деснянському районі» та мали на меті виконання одних і тих самих завдань на одному і тому ж об`єкті будівництва, а саме: виконання будівельних робіт із будівництва житлового буднику.

Тобто, заявлені позовні вимоги пов`язані між собою підставою виникнення, та є похідними одна від одної, зважаючи на похідну природу цих договорів (виконання основних будівельних робіт та виконання додаткових будівельних робіт на іншому пусковому комплексі будівництва).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволенні іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договорів підряду за виконані відповідачем будівельні роботи на об`єктах будівництва позивач сплатив кошти у загальному розмірі 5 922 576,32 грн, з яких: 3 772 576,32 грн - по договору № 2019-61-Т від 30.05.2019 року; 2 150 000,00 грн - по договору №2019-41-Т від 22.04.2019 року, що підтверджується доданими до матеріалів справи платіжними дорученнями №4147 від 17.08.2021 року на суму 1 000 000,00 грн; № 4729 від 10.11.2021 року на суму 122 576,25 грн; № 4231 від 19.08.2021 року на суму 650 000,00 грн; № 4146 від 17.08.2021 року на суму 1 000 000,00 грн; № 4145 від 17.08.2021 року на суму 1 000 000,00 грн; № 3199 від 16.04.2021 року на суму 1 500 000,00 грн; № 4226 від 18.08.2021 року на суму 650 000,00 грн.

Згідно п. 1.3 договорів склад та обсяги робіт, визначені технічним завданням, тендерною документацією, проектною документацією, затвердженою в установленому порядку, які можуть бути переглянуті в процесі виконання Робіт у разі внесення змін до проектної документації та можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

Відповідно до п 20.8 договорів підряду, сторони зобов`язані дотримуватися вимог Податкового кодексу України з адміністрування ПДВ, в тому числі вимоги щодо складання, оформлення та порядку своєчасної реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Разом з тим, пунктом 20.9 договорів, передбачено, якщо в результаті невиконання або неналежного виконання однією із сторін зобов`язань, зазначених у пункті 20.8 договору, інша сторона позбувається права на формування податкового кредиту ПДВ (у тому числі по податковим накладним, не зареєстрованим в ЄРПН, або зареєстрованих з порушенням вимог) та/або позбавлена інших прав, наданих Податковим кодексом України, у зв`язку з формуванням податкового кредиту ПДВ, така потерпіла сторона має право застосувати до іншої сторони штраф у розмірі суми ПДВ у податковій накладній, податковий кредит по якій неможливо сформувати.

Відповідно до пункту 20.10 договорів сума штрафу, зазначеного в пункті 20.9 договору, виплачується протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання письмової претензії однієї із сторін, яка позбулася через дії/бездіяльність іншої сторони можливості формування податкового кредиту ПДВ, із суми платежу з господарської операції, в рамках якої виписувалася (або повинна була/бути виписана) незареєстрована/невірно зареєстрована/недійсна податкова накладна.

Дослідивши зміст укладених між сторонами договорів, суд дійшов висновку що дані договори за своєю правовою природою є договорами будівельного підряду.

Відповідно до ст. 875 Цивільного кодексу України, за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

З наявних в матеріалах справи претензій від 22.12.2021 року № 056/24-2921 та № 056/24-2922 щодо виконання умов договорів підряду вбачається, що позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату штрафу у розмірі 987 096,08 грн, з них: 628 762,72 грн по договору підряду № 2019-61-Т та 358 333,33 грн по договору підряду № 2019-41-Т, оскільки, через протиправні дії Товариства з обмеженою відповідльністю «БК «Роял Хауз», які суперечать вимогам чинного законодавства та умовам договорів, Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» було позбавлене права на формування податкового кредиту за податкові накладні, які не зареєстровані в ЄРПН на дату написання ціх претензій.

Відповідач в свою чергу вказані претензії позивача залишив без відповіді та виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Умовами п. 11.1 договорів підряду визначено, що розрахунки за виконані роботи здійснюються на підставі документів про обсяги виконаних робіт та їх вартість (Акт приймання виконаних будівельних робіт (Примірна форма № КБ-2в), Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (Примірна форма № КБ-3) проміжними платежами в міру виконання робіт за етапами/видами/комплексами.

Таким чином, виходячи з умов п. 11.1 договорів підряду, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що саме на відповідача, як виконавця послуг, було покладено обов`язок після підписання акту приймання виконаних будівельних робіт та отримання оплати за надані послуги зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до п. 187.9 ст. 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Згідно п.14.1.181 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розд.V цього Кодексу.

За змістом пп."а" п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені / нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі ввезення їх на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України регламентовано, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з п. 201.7 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Враховуючи вищевикладені приписи законодавства та умови договорів, колегія суддів дійшла висновку, що позивач мав законне очікування про виконання відповідачем обов`язку щодо реєстрації податкових накладних, реєстрація яких надавала б позивачу право на отримання податкового кредиту.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у разі не проведення реєстрації податкової накладної в ЄРПН відповідачем, позивач втрачає право на включення суму ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, на зменшення податкового зобов`язання на суму 981 096,08 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч.1 ст.225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Тобто, підставою для відшкодування збитків відповідно до п.1 ст.611 Цивільного кодексу України та ст.224 Господарського кодексу України є порушення зобов`язання.

Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 року у справі №925/1196/18.

Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення:

1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання);

2) шкідливого результату такої поведінки - збитків;

3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками;

4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 03.08.2018 року у справі №917/877/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах КГС ВС від 19.09.2019 року у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач не виконав умови укладених з позивачем договору підряду № 2019-61-Т від 30.05.2019 року та договору підряду №2019-41-Т від 22.04.2019 року, а також вимоги ст.201 Податкового кодексу України, чим позбавив позивача права включити суму ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 981 096,08 грн.

При цьому, хоча обов`язок виконавця послуги зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем послуги, невиконання такого обов`язку фактично завдало позивачу збитків (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 року у справі №908/1568/18).

Відтак, має місце прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкову накладну та неможливістю включення суми ПДВ до податкового кредиту позивача та, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи. Отже, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 10.01.2022 у справі №910/3338/21.

З огляду на викладене колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що в спірних правовідносинах, що є предметом розгляду даної справи, відсутні елементи складу господарського правопорушення.

Твердження скаржника, що на момент подання апеляційної скарги Державна податкова служба України так і не надала відповіді відповідачу на його запит від 22.12.2021 року щодо конкретних фактичних обставин, які вплинули на прийняття рішення щодо зупинення реєстрації відповідних податкових накладних, не спростовують висновків суду.

Крім того, судом апеляційної інстанції відхиляються доводи скаржника в частині неповідомлення останнього про розгляд даної справи, а також ненадання відзиву на позовну заяву, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява з доданими до неї документами була направлена на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3 оф. 42, що підтверджується долученими до позовної заяви оригіналом опису вкладення у цінний лист за № 816 та фіскальним чеком за № ПН55.

Вказані докази є належними та допустимими на підтвердження направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками.

Відповідно до ч.ч. 8-9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно зі ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2022 року зобов`язано відповідачу у строк до п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву, надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази чого надати суду.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 16.02.2022 була надіслана відповідачеві 22.02.2022 рекомендованим листом з повідомленням про вручення на вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "БК РОЯЛ ХАУЗ": 03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3 оф. 42, про що свідчить відмітка, проставлена на ухвалі канцелярією суду.

Відповідно до ч.ч. 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Порядок вручення судових рішень визначено у ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, за змістом частини 5 якої учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Частиною 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За змістом статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В силу положень ст. 10 наведеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Тобто, у разі надіслання судових рішень за належною адресою, зокрема за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, і не повернення такого підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв`язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

У Перехідних положеннях Господарського процесуального кодексу України, а саме у пункті 17 та підпункті 17.1 передбачено, що до визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), можливості вчинення передбачених цим Кодексом дій з використанням підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи такі дії вчиняються в такому порядку: подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

Приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270, і які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Відповідно до п.п. 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

З аналізу ст.ст. 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, п.п. 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, вбачається, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, колегія суддів вважає, що факт неотримання скаржником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу про відкриття провадження у справі та для вчинення відповідних дій (подання відзиву на позовну заяву) за належною адресою залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 13.01.2020 року у справі № 910/22873/17, від 14.08.2020 року у справі № 904/2584/19, від 14.04.2021 року у справі № 876/74/20.

Також Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №800/547/17, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 року у справі №910/16249/19).

З огляду на наведене, враховуючи, що судом першої інстанції здійснено необхідні заходи щодо повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та про встановлений строк для подання відзиву, а саме, шляхом направлення відповідної ухвали за адресою, зазначеною в ЄДРПОУ, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи та встановлений йому строк на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст. 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 цього Закону).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач мав дійсну можливість ознайомитись з судовими рішеннями щодо нього в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Водночас, колегія суддів відзначає, що згідно з ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разу ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з твердженнями позивача викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БК РОЯЛ ХАУЗ" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2022 року у справі №910/1992/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2022 року у справі №910/1992/22 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/1992/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді Б.О. Ткаченко

А.Г. Майданевич

Дата складення повного тексу 13.09.2022 року.