ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2022 р. Справа№ 910/21122/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Сотнікова С.В.

Пантелієнка В.О.

Секретар судового засідання: Гудько А.В.

За участю представників учасників справи:

від боржника: Бабенко С.С. - ордер серії АІ №1261133 від 08.09.2022

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 у справі № 910/21122/20 (суддя Чеберяк П.П.)

за заявою ОСОБА_1

про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 у справі №910/21122/20 (суддя Чеберяк П.П.) визнано кредитором у справі №910/21122/20 по відношенню до фізичної особи ОСОБА_1 , зокрема, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» на суму 1 098 557,04 грн, з яких: 737 367,04 грн - вимоги другої черги, 2 640,00 грн - вимоги третьої черги, 358 550,00 грн - позачергово, як вимоги, що забезпечені заставою майна боржника.

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою суду, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження; скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 у справі №910/21122/20 в частині відхилених грошових вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та прийняти у цій частині нове судове рішення, яким визнати грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 у загальному розмірі 10 067 656,60 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.05.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Грек Б.М., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.05.2022 у справі №910/21122/20 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/21122/20 за заявою ОСОБА_1 про неплатоспроможність. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 у справі № 910/21122/20 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/21122/20.

06.06.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/21122/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2022 у справі № 910/21122/20 клопотання Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено та поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 у справі №910/21122/20; відкрито апеляційне провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 у справі № 910/21122/20 призначено на 13.07.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2022 у справі №910/21122/20 відкладено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 у справі № 910/21122/20 на 14.09.2022.

13.09.2022 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника боржника надійшли пояснення до апеляційної скарги.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2699/22 від 13.09.2022 у зв`язку з перебуванням суддів Грека Б.М. та Остапенка О.М. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/21122/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2022 для розгляду справи №910/21122/20 сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Пантелієнко В.О., Сотніков С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2022 у справі №910/21122/20 апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 у справі №910/21122/20 прийнято до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., Пантелієнко В.О., Сотніков С.В.

Представник боржника в судовому засіданні 14.09.2022 проти вимог банку, викладених в апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити її без задоволення, а ухвалу господарського суду міста Києва від 31.01.2022 в оскаржуваній частині - без змін.

Представник скаржника та керуючий реструктуризацією боргів боржника в судове засідання не з`явились, надіславши через відділ документального забезпечення суду засобами електронного зв`язку заяву та клопотання про розгляд справи без їх участі.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

14.09.2022 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення присутнього представника боржника, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції в частині визнання вимог АТ КБ «ПриватБанк» - частковому скасуванню з прийняттям в наведеній частині нового рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Разом з тим, судова колегія зазначає, що 21.04.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019, відтак в даному випадку застосуванню підлягають положення Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 1 КУзПБ кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно ч. 1 ст. 122 КУзПБ, яка регулює порядок виявлення кредиторів фізичної особи, подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

В силу положень ч.ч. 1, 2 ст. 45 наведеного кодексу, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Кредитор, за заявою якого відкрито провадження у справі, має право заявити додаткові грошові вимоги до боржника у межах строку, встановленого частиною першою цієї статті.

Забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.

Склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Згідно ч. 2 ст. 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

У разі необхідності господарський суд може оголосити перерву в попередньому засіданні.

За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються:

- розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів;

- розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів;

- дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів;

- дата підсумкового засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 44 цього Кодексу.

Розпорядник майна за результатами попереднього засідання вносить до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги.

Неустойка (штраф, пеня) враховується в реєстрі вимог кредиторів окремо від основних зобов`язань у шосту чергу.

Погашення неустойки (штрафу, пені) у справі про банкрутство можливе лише в ліквідаційній процедурі.

Ухвала попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів. Для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду міста Києва від 12.04.2021 відкрито провадження у справі №910/21122/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів боржника, керуючим реструктуризацією боргів боржника призначено арбітражного керуючого Юрченко О.М.

Відповідне оголошення про відкриття щодо ОСОБА_1 провадження у справі про неплатоспроможність офіційно оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 28.04.2021 за № 66373.

Після публікації вказаного оголошення 28.05.2021 (27.05.2021 згідно зазначених у накладній відомостей), тобто в межах строку, встановленого ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла заява з грошовими вимогами до боржника на суму 11 166 213,60 грн, частина яких у сумі 358 550,00 грн є забезпеченими заставою майна боржника.

Заявлені кредитором вимоги складають заборгованість за кредитним договором №КЗVІАК00005978 від 11.05.2007 у тому числі: 1 087 770,70 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1 673 847,31 грн - заборгованість за процентами, 70 094,90 грн - заборгованість з комісії (винагороди), 8 185 322,79 грн - заборгованість з пені, 1820,00 грн - судовий збір за рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 10.08.2011 у справі № 2-1957/2011, 13 219,00 грн - стягнуті грошові кошти за рішеннями Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 16.12.2012 у справі № 2/0417/7307/2012. Також кредитором заявлено вимоги, які складають заборгованість за договором №SAMDN4174 від 15.06.2007, у тому числі: 26 456,65 грн - заборгованість за тілом кредиту, 104 808,53 грн - заборгованість за процентами, 1 201,12 грн - заборгованість з комісії, 1672,61 грн - загальний розмір судових витрат за рішеннями Голосіївського районного суду міста Києва.

На підтвердження заявлених вимог кредитором до кредиторської заяви надано наступні документи та докази: копія кредитного договору №КЗVІАК00005978 від 11.05.2007 з додатковими угодами; копія договору застави №318 від 11.05.2007 з додатковою угодою; розрахунок заборгованості за договором №КЗVІАК00005978 від 11.05.2007; копія рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 10.08.2011 у справі №2-1957/2011; копія рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 16.10.2012 у справі №2/0417/7307/2012; копія договору від 15.06.2007 №SAMDN4174; копія банківської виписки за договором від 15.06.2007 №SAMDN4174; розрахунок заборгованості за договором №SAMDN4174 від 15.06.2007; копія заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01.03.2013 у справі №752/756/13 -ц; копія заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22.01.2016 у справі №752/16098/15-ц.

Боржником та керуючим реструктуризацією боргів боржника у відзивах на заяву АТ КБ «ПриватБанк» заявлені вимоги банку визнано частково в розмірі 1 098 558,02 грн, з яких 1 018 274,70 грн, стягнутих рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 10.08.2011 у справі №2-1957/2011 (36 974,39 дол. США за курсом НБУ 27,54 грн за 1 дол. США станом на дату звернення банку до суду з відповідною заявою), частина яких на суму 358 550,00 грн є забезпеченими заставою майна боржника; 45 460,59 грн, стягнутих заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01.03.2013 у справі №752/756/13-ц, та 34 822,73 грн, стягнутих заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22.01.2016 у справі №752/16098/15-ц.

За наслідками розгляду заявлених кредиторських вимог ухвалою попереднього засідання господарського суду міста Києва від 31.01.2022 у справі №910/21122/20, серед іншого, визнано АТ КБ «ПриватБанк» кредитором фізичної особи ОСОБА_1 на суму 1 098 557,04 грн, з яких: 737 367,04 грн - вимоги другої черги, 2 640,00 грн - вимоги третьої черги, 358 550,00 грн - позачергово, як вимоги, що забезпечені заставою майна боржника.

Суд першої інстанції, приймаючи дану ухвалу, погодився з боржником та керуючим реструктуризацією боргів боржника щодо відсутності підстав для нарахування процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, як наслідок визнав лише ту заборгованість, яка підтверджена відповідними рішеннями, що набрали законної сили.

Згідно ч. 3 ст. 47 КУзПБ ухвала господарського суду, постановлена за результатами попереднього засідання, може бути оскаржена стороною у справі про банкрутство лише в частині конкретних вимог кредиторів.

Оскільки вимоги апелянта зводяться до незгоди з ухвалою суду в частині відмови у визнанні вимог на суму 10 067 656,60 грн, то у відповідності до ст.269 ГПК України оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 31.01.2022 у справі №910/21122/20 переглядається лише в зазначеній частині.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення вказаної ухвали у відповідній частині, колегія суддів вбачає підстави для часткового скасування оскаржуваної ухвали з огляду на наступне.

Заява АТ КБ «ПриватБанк» з грошовими вимогами до боржника на суму 11 166 213,60 грн надійшла до господарського суду міста Києва 28.05.2021 (27.05.2021 згідно зазначених у накладній відомостей), тобто подана в межах тридцятиденного терміну, передбаченого ст. 45 КУзПБ.

Як вбачається з поданої заяви та встановлено судом, 11.05.2007 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №КЗVІАК00005978, за яким Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 11.05.2007 по 11.05.2014 включно (в редакції додаткової угоди від 11.05.2007) у розмірі 56 806,78 дол. США на купівлю автомобілю ACURA RDX та сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0.84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного договору. В подальшому між сторонами були укладені додаткові угоди, згідно з умовами яких сторони погодили умови збільшення відсоткової ставки, розміру пені, строку договору тощо.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №КЗVІАК00005978 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 11.05.2007 було укладено договір застави рухомого майна (зареєстрований в реєстрі №318), за яким боржник надав у заставу автомобіль марки ACURA RDX, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та Банк отримав право в разі невиконання боржником своїх зобов`язань, забезпечених заставою, одержати задоволення за рахунок переданого в заставу майна переважно перед іншими кредиторами боржника. Пунктом 3 договору застави визначено максимальний розмір вимоги, яка забезпечується заставою за договором - 358 550,00 грн.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у тому числі відповідно до умов договору.

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 наведеного кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

Оскільки позичальник своїх зобов`язань за Договором належним чином не виконував, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, внаслідок чого рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2011 у справі № 2-1957/2011 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № КЗVІАК00005978 від 11.05.2007 в розмірі 36 974,39 дол. США, що в еквіваленті на той час становило 293 576,57 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

В силу приписів ч. 1 та 2 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, вимоги кредитора до ОСОБА_1 у загальному розмірі 36 974,39 доларів США, які підтверджені рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10.08.2011 у справі № 2-1957/2011, в даному випадку є обґрунтованими, безспірними та такими, що підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів боржника.

Згідно положень ст. 45 КУзПБ, склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції, що станом на день подання заяви до суду за курсом НБУ на 27.05.2021 (27,54 грн за 1 дол. США) заборгованість боржника перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №КЗVІАК00005978 від 11.05.2007 становить 1 018 274,70 грн.

Посилання банку в апеляційній скарзі на необґрунтоване відхилення місцевим господарським судом безспірних вимог АТ КБ «ПриватБанк» на суму 1 820,00 грн судового збору, стягнутого рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2011 у справі №2-1957/2011, колегією суддів відхиляються з огляду на їх безпідставність, оскільки згідно даного рішення судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1700,00 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 грн було стягнуто солідарно з ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії у Кіровському районі м. Дніпропетровська та ОСОБА_1 на користь держави, а не на користь АТ КБ «ПриватБанк».

Отже, враховуючи те, що боржник не виконав рішення суду та продовжує порушувати строки повернення кредиту та процентів, що встановлені Кредитним договором, банк продовжив нараховувати відсотки та пеню, а отже, за твердженням АТ КБ «ПриватБанк», станом на 12.04.2021 у боржника за вищенаведеним договором наявна заборгованість перед банком (згідно з розрахунком заборгованості від 11.04.2021) у розмірі: 39 489,10 дол. США (еквівалент 1 087 770,70 грн) - заборгованість за тіло кредиту; 60 765,31 дол. США (еквівалент 1 673 847,31 грн) - заборгованість за процентами; 2 544,64 дол. США (еквівалент 70 094,90 грн) - заборгованість з комісії (винагороди); 297 149,97 дол. США (еквівалент 8 185 322,79 грн) - заборгованість з пені.

Як зазначає апелянт, оскільки боржник продовжував неправомірно користуватися кредитними коштами після реалізації банком права вимоги на дострокове повернення кредиту, останній вправі нараховувати проценти за користування кредитними коштами до дати фактичного повернення боржником кредиту, як це прямо передбачене умовами Кредитного договору.

Однак, судова колегія з даним твердженням не може погодитись.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до п. 7.1. кредитного договору в редакції додаткової угоди від 11.05.2007, банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 11.05.2007 по 11.05.2014 включно.

Оскільки позичальник своїх зобов`язань за Договором належним чином не виконував, рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2011 у справі № 2-1957/2011 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № КЗVІАК00005978 від 11.05.2007 в розмірі 36 974,39 дол. США, що на момент прийняття такого рішення в еквіваленті становило 293 576,57 грн.

Отже, АТ КБ «ПриватБанк» використало право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконує належним чином, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, тому строк дії договору змінився і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі незадоволення вимог кредитора за рішенням суду основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Аналогічна правова позиції викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 04.02.2020 у справі №912/1120/16, від 19.05.2020 у справі №910/23028/17 та в подальшому знайшла своє відображення, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19.05.2021 у справі №654/4345/19, від 11.05.2021 у справі №1424/2649/2012, від 28.10.2020 у справі №921/321/18, від 18.09.2020 у справі №916/4693/15, від 02.06.2020 у справі №911/1774/15, від 06.02.2019 у справі №175/4753/15-ц.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, звертаючись до суду з відповідною заявою банк просить визнати його кредиторські вимоги за кредитним договором № КЗVІАК00005978 від 11.05.2007, що складаються із заборгованості по процентах за користування кредитом та пені за несвоєчасне погашення заборгованості, яка утворилась станом на 12.04.2021.

Разом з тим, після звернення АТ КБ «ПриватБанк» з позовом про дострокове стягнення всієї суми кредиту змінився порядок, умови і строк дії кредитного договору, тобто на момент звернення із зазначеним позовом банк визнав, що настав строк виконання договору в повному обсязі, відтак право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та неустойку припинилося, як наслідок кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, однак, як вірно встановив господарський суд міста Києва в оскаржуваній ухвалі, таких вимог АТ КБ «ПриватБанк» в даному випадку не заявлялось.

За викладених вище обставин, судова колегія погоджується з висновками суду про відсутність підстав для нарахування процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, а відповідні доводи скаржника не спростовують правильності таких висновків.

Вирішуючи питання про те, в якому розмірі АТ КБ «ПриватБанк» є заставним кредитором, судова колегія зазначає наступне.

Абзацом 2 частини другої статті 45 КУзПБ передбачено, що забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Законодавцем в абз. 3 ч. 2 ст. 45 КУзПБ визначено, що забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.

За змістом ч. 6 ст. 64 КУзПБ вбачається, що погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Кодексом, позачергово.

Отже, з набранням Кодексом України з процедур банкрутства вимоги кредиторів, які виникли за зобов`язаннями, що повністю (частково) забезпечені заставою (іпотекою) майна боржника, включаються до реєстру вимог кредиторів окремо, виходячи з обсягу забезпечення таких вимог, що визначається виходячи з тих доказів, які досліджуються у справі та волевиявлення заставного кредитора щодо повної або часткової відмови від забезпечення. Якщо конкурсний кредитор надає докази того, що його забезпечені вимоги охоплюються вартістю заставного майна, визначеною на момент укладення договору застави, а боржник не надає інших доказів щодо ринкової вартості такого майна на час включення предмета забезпечення до реєстру вимог кредиторів, то вимоги такого кредитора можуть бути включені до реєстру вимог кредиторів, як забезпечені, виходячи з вартості майна при укладенні договору застави, оскільки своїм волевиявленням забезпечений кредитор обмежив своє право на забезпечення за рахунок предмета застави інших своїх вимог. Вимоги конкурсного кредитора, які не охоплюються вартістю заставного майна за волевиявленням кредитора, включаються до реєстру вимог кредиторів у відповідній черговості залежно від правової природи таких кредиторських вимог (вимоги за основним боргом, штрафними санкціями, судові витрати тощо).

Така процедура включення вимог забезпеченого кредитора не заперечує застосування положень цивільного законодавства щодо визначення загального розміру вимог заставного кредитора, виходячи з розміру його зобов`язань за укладеним договором застави та розміру заборгованості за кредитним договором, однак надає заставному кредитору альтернативу вибору щодо внесення його вимог до вимог четвертої черги чи до позачергових, виходячи з наданих ним доказів на момент формування реєстру вимог кредиторів щодо вартості предмета застави та з урахуванням волевиявлення цього кредитора щодо відмови (повної або часткової) від забезпечення (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, від 24.09.2020 у справі №905/2852/16).

Крім того, у постанові від 17.06.2020 по справі №905/2028/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду на підставі аналізу частини другої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства дійшов висновку про те, що вартість предмета застави, в тому числі і розмір вимог заставного кредитора, вимоги якого забезпечені заставою майна боржника, визначаються у розмірі вартості предмета застави, який визначений між кредитором та боржником у договорі застави. За вказаного суд касаційної інстанції визнав правильним висновок апеляційного господарського суду про те, що вимоги кредитора є забезпеченими лише в частині вартості предмета застави, а залишок вимог вважається незабезпеченим.

У цій же постанові суд касаційної інстанції вказав, що такий висновок не суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладений в постанові від 15.05.2018 у справі №902/492/17, оскільки з набранням чинності Кодексу України з процедур банкрутства (з 21.10.2019) порядок визначення забезпечених вимог було конкретизовано законодавцем в ч. 2 ст. 45 Кодексу та визначено, що кредитор є забезпеченим лише в частині вартості предмета застави.

Колегією суддів також враховано, що у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 04.02.2021 у справі №904/1360/19 касаційним судом зроблено висновок про те, що тлумачення абзацу 3 ч. 2 ст. 45 КУзПБ у взаємозв`язку з положеннями статей 572, 575, 589 ЦК України, статей 7, 11, 17, 18 Закону України "Про іпотеку" та статей 12, 19, 28 Закону України "Про заставу" свідчить, що вимоги забезпеченого кредитора, якщо інше не обумовлено договором застави (іпотеки) та немає заяви такого кредитора про повну чи часткову відмову від забезпечення, до майнового поручителя, який не є боржником в основному зобов`язанні, є забезпеченими в цілому незалежно від облікової оцінки заставного (іпотечного) майна визначеної сторонами в договорі застави (іпотеки). Кінцева вартість заставного (іпотечного) майна для цілей проведення розрахунків із забезпеченим кредитором формується в момент його реалізації.

Як було зазначено вище, в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №КЗVІАК00005978 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 11.05.2007 було укладено договір застави рухомого майна (зареєстрований в реєстрі №318), за яким боржник надав у заставу автомобіль марки ACURA RDX, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та Банк отримав право в разі невиконання боржником своїх зобов`язань, забезпечених заставою, одержати задоволення за рахунок переданого в заставу майна переважно перед іншими кредиторами боржника.

Заяви про відмову від забезпечення кредитором не подано.

Відповідно до п. 9 Договору застави сторони визначили, що заставна вартість предмета застави складає 358 550,00 грн.

Оскільки у даній справі №910/21122/20 грошові вимоги забезпеченого кредитора - АТ КБ «ПриватБанк» заявлені до ОСОБА_1 , який є одночасно боржником за основним зобов`язанням та майновим поручителем, а отже в даному конкретному випадку суд має керуватись положенням ч. 2 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства про те, що кредитор є забезпеченим лише в частині вартості предмета застави, який визначений між кредитором та боржником у договорі іпотеки.

Таким чином, оскільки вартість предмета застави, визначена сторонами договору застави, становить 358 550,00 грн, в той час як вимоги АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором складають 1 018 274,70 грн, судова колегія вважає обґрунтованим висновки місцевого господарського суду, що вимоги банку є забезпеченими лише в частині вартості предмета застави на суму 358 550,00 грн, а залишок вимог на суму 659 724,70 грн вважається незабезпеченим (конкурсним) та підлягає включенню реєстру вимог кредиторів боржника згідно черговості.

Окрім наведеного, з матеріалів заяви також вбачається, що 15.06.2007 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та боржником було укладено договір №SAMDN4174, за яким банк відкрив боржнику картковий рахунок і видав клієнту платіжну картку із встановленим на нього кредитним лімітом.

Як зазначає банк, ЗАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, видав клієнту картку із встановленим на неї кредитним лімітом, однак останній свої зобов`язання за договором не виконав, внаслідок чого у боржника виникла заборгованість в загальному розмірі 132 466,30 грн, з яких: 26456,65 грн - заборгованість за тілом кредиту, 104808,53 грн - заборгованість за процентами, 1 201,12 грн - заборгованість за комісією.

Судом встановлено, що заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01.03.2013 у справі №752/756/13-ц присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за вищенаведеним договором у розмірі 45 460,59 грн, з яких: 25 320,00 грн - заборгованість за кредитом, 15 146,28 грн - заборгованість про процентам за користування кредитом, 2 353,33 грн - заборгованість про комісії, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2 140,98 грн - штраф (процентна складова). Також стягнуто судовий збір у розмірі 454,61 грн.

Крім того, заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22.01.2016 у справі №752/16098/15-ц присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 34 822,73 грн та судовий збір у розмірі 1 218,00 грн.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, судова колегія в цілому погоджується з позицією місцевого суду щодо часткового визнання заявлених вимог за договором №SAMDN4174 від 15.06.2007 лише в межах суми боргу, яка підтверджена згаданими заочними рішеннями Голосіївського районного суду міста Києва від 01.03.2013 у справі №752/756/13-ц та від 22.01.2016 у справі №752/16098/15-ц, з огляду на відсутність підстав для подальшого нарахування процентів після настання строку виконання договору в повному обсязі у зв`язку зі зверненням до суду з відповідними позовами про дострокове стягнення всієї суми кредити. Мотиви такого висновку з посилання на відповідну практику Верховного Суду було надано апеляційним судом у даній постанові під час дослідження правомірності заявлення вимог за кредитним договором №КЗVІАК00005978 від 11.05.2007.

Водночас, скаржником обґрунтовано наголошено, що визнаючи заявлені за договором №SAMDN4174 від 15.06.2007 вимоги в загальному розмірі 80 283,32 грн, місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі залишив поза увагою суми стягнутого з боржника на користь АТ КБ «ПриватБанк» судового збору за відповідними заочними рішеннями Голосіївського районного суду міста Києва.

Так, колегією суддів встановлено, що вимоги стосовно витрат по сплаті судового збору у розмірі 454,61 грн згідно рішення від 01.03.2013 у справі №752/756/13-ц та у розмірі 1 218,00 грн згідно рішення від 22.01.2016 у справі №752/16098/15-ц є обґрунтованими, доведеними та безспірними, а відтак підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів боржника.

Окрім наведеного, судом першої інстанції також не надано жодної оцінки та не відображено в мотивувальній частині ухвали мотивів визнання чи відхилення заявлених банком вимог на суму 10 000,00 грн заборгованості та 3219,00 грн судового збору згідно рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 16.10.2012 у справі №2/0417/7307/2012. На відповідні обставини також посилається апелянт в апеляційній скарзі.

Так, вказаним рішенням присуджено до стягнення з ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 10 000,00 грн та з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 3219,00 грн судового збору.

Вказані вимоги є обґрунтованими, доведеними та безспірними, а відтак також підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів боржника.

Крім того, апеляційним судом також встановлено невідповідність (зменшення на 0,98 грн) резолютивної частини ухвали в частині визнання вимог банку, включених до третьої черги (2640,00 грн), встановленим у мотивувальній частині висновкам, оскільки згідно рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01.03.2013 у справі №752/756/13-ц заборгованість зі штрафу складає у сукупності 2640,98 грн. Даний факт технічної помилки в подальшому призвів до неправильної загальної суми визнаних судом вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Місцевий господарський суд, вищенаведених обставин, встановлених апеляційним судом, не врахував, дійсних обставин, що мають значення для справи, не з`ясував, у зв`язку з чим допустився порушень норм чинного законодавства при прийнятті оскаржуваної ухвали у відповідній частині та дійшов помилкових висновків щодо суми визнаних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до боржника, в свою чергу деякі доводи апелянта знайшли своє підтвердження під час перегляду справи.

Згідно ч. 4 ст. 133 КУзПБ вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами;

3) у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

Таким чином, враховуючий все вищевикладене у сукупності, переглянувши в апеляційному порядку законність ухвали суду першої інстанції про визнання грошових вимог АТ КБ «ПриватБанк» до боржника, дослідивши заяву кредитора на підставі наявних у справі доказів, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувана ухвала в частині визнання АТ КБ «ПриватБанк» кредитором - частковому скасуванню, а вимоги вказаного кредитора - визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів боржника у загальному розмірі 1 113 449,63 грн, з яких: 752 258,65 грн вимоги другої черги; 2 640,98 грн - вимоги третьої черги, 358 550,00 - позачергово, як вимоги, що забезпечені заставою майна боржника.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 у справі №910/21122/20 в частині визнання кредитором Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» скасувати частково та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким визнати та включити до реєстру вимог кредиторів боржника вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у загальному розмірі 1 113 449,63 грн, з яких: 752 258,65 грн вимоги другої черги; 2 640,98 грн - вимоги третьої черги, 358 550,00 - позачергово, як вимоги, що забезпечені заставою майна боржника. В іншій частині кредиторських вимог відмовити.

3. Справу № 910/21122/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 22.09.2022.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді С.В. Сотніков

В.О. Пантелієнко