ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2022 р. Справа № 910/19129/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

секретар Місюк О.П.

за участю

представників: позивача - Губаненко Ю.П.

відповідача - Макарчук Л.Л.

третьої особи-1 - Корнієнко О.А.

третьої особи-2 - не з`явилися

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 (повне рішення складено 20.07.2021)

у справі №910/19129/20 (суддя - Данилова М.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕРЦ"

до Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

1. Комунальне підприємство "Київський метрополітен";

2. Комунальне підприємство "Київпастранс"

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЕРЦ" звернулося з позовом до Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" про стягнення заборгованості за договором про надання послуг №4837 від 07.05.2020 у розмірі 5554236,32 грн.

В обґрунтування заявлених вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЕРЦ" вказувало на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг №4837 від 07.05.2020, зокрема, несплату в повному обсязі грошових коштів за послуги з інформаційно-технологічного супроводження програмного забезпечення АСОП у липні-вересні 2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2020 відкрито провадження у справі №910/19129/20, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Також у січні 2021 року Комунальне підприємство "Головний інформаційно-обчислювальний центр" звернулося з зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕРЦ", у якій просило надати офіційне тлумачення змісту абз. 2 п. 3.1 договору №4837 від 07.05.2020 шляхом визначення, від якої суми платежів розраховується ціна договору.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви Комунальне підприємство "Головний інформаційно-обчислювальний центр" вказувало на наявність спору щодо тлумачення визначення бази розрахунку ціни договору №4837 від 07.05.2020. Зокрема, Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЕРЦ" трактує положення абз. 2 п. 3.1 договору так, що 1% необхідно визначати від суми коштів, яку пасажири сплатили у розрахунковому місяці на поповнення транспортного ресурсу транспортних карток незалежно від того, надавалися фактично цим пасажирам перевізниками-учасниками АСОП транспортні послуги з перевезення чи ні. Комунальне підприємство "Головний інформаційно-обчислювальний центр", у свою чергу, трактує абз. 2 п. 3.1 договору інакше: 1% необхідно визначати від суми коштів, яку пасажири сплатили в розрахунковому місяці на оплату фактично наданих їх перевізниками-учасниками АСОП, транспортних послуг з перевезення, тобто виключно валідаціями транспортних квитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, об`єднано зустрічну позовну заяву в одне провадження з первісним позовом, вирішено зустрічний позов розглядати за правилами загального позовного провадження.

17.03.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЕРЦ" звернулося до суду першої інстанції з заявою про збільшення розміру позовних вимог, у якій вказало про несплату відповідачем заборгованості за жовтень-грудень 2020 року та збільшило заявлену до стягнення суму на 5130190,54 грн, а відтак, просило стягнути з Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" 10864426,86 грн заборгованості за період липень-грудень 2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2021 за клопотання позивача за первісним позовом залучено до участі у справі Комунальне підприємство "Київський метрополітен" та Комунальне підприємство "Київпастранс" як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача за первісним позовом.

В подальшому, Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЕРЦ" звернулося до суду першої інстанції з заявою про зменшення розміру позовних вимог, у якій просило стягнути з відповідача 8937203,35 грн заборгованості за період серпень-грудень 2020 року, зазначаючи, що Комунальне підприємство "Головний інформаційно-обчислювальний центр" сплатило заборгованість за липень 2020 року у сумі 1786353,88 грн. Також позивач за первісним позовом просив зменшити заявлену до стягнення суму на 140869,63 грн, оскільки відповідач визначає іншу, ніж позивач, базу нарахувань, визнаючи частково позовні вимоги.

Розгляд справи здійснювався судом першої інстанції з урахуванням поданих Товариством з обмеженою відповідальністю "ГЕРЦ" заяв.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі №910/19129/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕРЦ" задоволено, а у задоволенні зустрічного позову Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" відмовлено. Також вказаним рішенням стягнуто з Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕРЦ" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Рішення місцевого господарського суду в частині розгляду первісного позову мотивовано тим, що позиція Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" про розрахунок вартості послуг за інформаційно-технологічне супроводження програмного забезпечення АСОП у розмірі 1% від кількості наданих перевізниками пасажирам транспортних послуг, тобто виключно валідаціями транспортних квитків, є такою, що суперечить змісту договору №4837 та Порядку функціонування автоматизованої системи обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності. Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів оплати Комунальним підприємством "Головний інформаційно-обчислювальний центр" наданих послуг за договором №4837 у вересні-грудні 2020 року, суд дійшов висновку про стягнення заборгованості у заявленому розмірі.

Відмовляючи у задоволенні вимог зустрічного позову, суд зазначив, що оскільки договір №4837 від 07.05.2020 виконувався сторонами та строк його дії закінчився 31.12.2020, відсутні підстави для надання офіційного тлумачення змісту абз. 2 п. 3.1 договору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Комунальне підприємство "Головний інформаційно-обчислювальний центр" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального та порушено приписи процесуального права.

На думку скаржника, місцевий господарський суд дійшов протиправного висновку про те, що винагорода Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕРЦ" відповідно до п. 3.1 договору повинна обраховуватись у розмірі 1% від коштів, сплачених пасажирами в розрахунковому місяці під час поповнення транспортного ресурсу, який розміщений на транспортній картці і разовому QR-коді. Наслідком такого трактування п. 3.1 договору є неправильне визначення бази розрахунку ціни договору та, як наслідок, пред`явлення необґрунтованого позову про стягнення заборгованості за договором.

На переконання Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр", суд не врахував, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЕРЦ" здійснило розрахунок своєї винагороди у розмірі 1% від загальної суми прийнятих платежів протягом календарного місяця, а не фактично використаних поїздок, що суперечить умовам Порядку функціонування автоматизованої системи обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) №1887 від 22.10.2018, та договору.

Також, окрім доводів з приводу неправильного визначення бази розрахунку винагороди виконавця, які вже фактично розглянуто апеляційним судом, відповідач також вказує на відсутність належних доказів надання послуг, а також помилковість висновків суду щодо неправомірної відмови відповідача від підписання актів.

Зокрема, скаржник вказує на те, що наявні у матеріалах справи звіти про виконання умов договору є паперовими копіями електронних доказів, а отже мають бути підписані електронним підписом, який на вказаних документах відсутній.

Насамкінець, у поданій апеляційній скарзі відповідач вказує про відсутність у матеріалах справи доказів оплати позивачем його витрат на професійну правничу допомогу. На думку скаржника укладення договору та підписання акта приймання-передачі наданих послуг само по собі не свідчить про обов`язок сплатити такі кошти, а тому їх стягнення з є безпідставним.

Також скаржником подано доповнення до апеляційної скарги, у якому його вимоги, заявлені у первісно поданій апеляційній скарзі, залишились незмінними. У поданому доповненні скаржник зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки його контррозрахунку сум винагороди за період липень-грудень 2020 року. До поданих доповнень скаржник додав контррозрахунок позовних вимог та просив долучити його до матеріалів справи.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2022 рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі №910/19129/20 в частині вимог первісного позову змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції постанови. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 залишено без змін.

Змінюючи мотивувальну частину рішення суду першої інстанції в частині вимог первісного позову, апеляційний суд не погодився з висновком господарського суду першої інстанції про те, що 1% винагороди необхідно визначати від суми коштів, яку пасажири сплатили у розрахунковому місяці на поповнення транспортного ресурсу транспортних карток незалежно від того, чи надавалися фактично цим пасажирам перевізниками-учасниками АСОП транспортні послуги з перевезення чи ні. За висновками апеляційного суду, умови укладеного між сторонами договору явно свідчать, що 1% необхідно визначати від суми коштів, яку пасажири сплатили в розрахунковому місяці на оплату фактично наданих їм перевізниками-учасниками АСОП транспортних послуг з перевезення (від вартості фактично оплачених послуг перевезення, наданих перевізниками), тобто, без урахуванням сум, сплачених пасажирами на поповнення транспортного ресурсу, які, до того ж, можуть бути повернуті пасажиру.

За висновками апеляційного суду, у будь-якому разі у даному спорі про стягнення заборгованості з оплати за надані за договором послуги Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЕРЦ" з урахуванням поданих під час розгляду справи заяв заявило до стягнення суму, обраховану від загальних сум платежів, що сплачені пасажирами в розрахунковому місяці з використанням електронного квитка АСОП за вже надані транспортні послуги з перевезення (тобто такі, що валідовані електронними квитками), а не за послуги, які передплачені, але ще не надані.

Здійснивши перевірку наданого позивачем за первісним позовом розрахунку заявлених до стягнення сум з урахуванням наданого відповідачем контррозрахунку, апеляційний суд визнав його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому погодився з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог та стягнення 8937203,35 грн заборгованості за надані послуги.

Окрім цього, враховуючи однозначність формулювання абз. 2 п. 3.1 договору, апеляційний суд визнав обґрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для задоволення зустрічного позову про надання офіційного тлумачення змісту абз. 2 п. 3.1 договору.

Не погоджуючись з указаними судовими рішеннями, Комунальне підприємство "Головний інформаційно-обчислювальний центр" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Постановою Верховного Суду від 25.05.2022 касаційну скаргу Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2022 у справі №910/19129/20 в частині зміни мотивувальної частини рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 та в частині залишення його в решті без змін щодо вимог первісного позову скасовано, справу в частині первісних позовних вимог направлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду, в іншій частині оскаржувані рішення та постанову залишено без змін.

Верховний Суд, скасовуючи судове рішення в частині розгляду первісного позову, у своїй постанові погодився з висновками апеляційного суду про те, що умови укладеного між сторонами договору явно свідчать, що 1% необхідно визначати від суми коштів, яку пасажири сплатили в розрахунковому місяці на оплату фактично наданих їм перевізниками-учасниками АСОП транспортних послуг з перевезення (від вартості фактично оплачених послуг перевезення, наданих перевізниками), тобто без урахування сум, сплачених пасажирами на поповнення транспортного ресурсу, які, до того ж, можуть бути повернуті пасажиру.

Проте, касаційний суд звернув увагу на те, що дійшовши висновку про задоволення первісного позову про стягнення з Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" на користь позивача 8937203,35 грн заборгованості, з огляду на здійснену апеляційним судовим перевірку наданого позивачем розрахунку заявлених до стягнення сум з урахуванням наданого відповідачем контррозрахунку, апеляційний суд не врахував, що розбіжність правових позицій сторін спору щодо розміру винагороди позивача стосується неоднакового підходу щодо бази розрахунку суми винагороди позивача за договором. В такій ситуації недостатнім є зазначення, що суд перевірив розрахунок і контррозрахунок, позаяк суд мав навести, які саме докази, покладені сторонами в основу здійснених ними розрахунків, були ним досліджені, оцінені і, відповідно, прийняті та/або відхилені із зазначенням відповідних мотивів такого прийняття/відхилення. Наведене свідчить про недослідження апеляційним судом ані поданих позивачем доказів на підтвердження заявлених вимог та обґрунтованості здійсненого ним розрахунку заборгованості, ані поданих відповідачем доказів на спростування вказаних позивачем обставин.

З огляду на висновки апеляційного суду про необхідність здійснення розрахунку 1% від суми коштів, яку пасажири сплатили в розрахунковому місяці на оплату фактично наданих їм транспортних послуг з перевезення, тобто, від вартості фактично оплачених послуг перевезення, наданих перевізниками, непослідовними є висновки про задоволення позову в заявленій позивачем до стягнення сумі, яку він обраховував, виходячи з того, що 1% необхідно визначати від суми коштів, яку пасажири сплатили у розрахунковому місяці на поповнення транспортного ресурсу транспортних карток, незалежно від того, чи надавалися фактично цим пасажирам перевізниками-учасниками АСОП транспортні послуги з перевезення чи ні.

Як висновок, Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд не здійснив належне дослідження наданих сторонами доказів, покладених ними в обґрунтування здійснених кожною стороною розрахунків, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Надаючи вказівки, касаційний суд з акцентував увагу на тому, що під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно дослідити фактичні обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, а також надані сторонами докази в обґрунтування здійснених ними розрахунків, надати їм належну правову оцінку з урахуванням викладеного в цій постанові та на підставі вказаних норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Отже, Північним апеляційним господарським судом в межах даної справи розглядаються вимоги апеляційної скарги лише в частині вирішення первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕРЦ" до Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" про стягнення заборгованості за договором про надання послуг №4837 від 07.05.2020 у розмірі 8937203,35 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2022 апеляційну скаргу у справі №910/19129/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2022 справу №910/19129/20 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду, призначено до розгляду на 09.08.2022 та запропоновано учасникам справи подати до суду письмові пояснення з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 25.05.2022.

До суду 25.07.2022 та 08.08.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕРЦ" та Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" відповідно надійшли письмові пояснення у справі.

09.08.2022 в судовому засіданні розпочато розгляд апеляційної скарги та оголошено перерву до 23.08.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.08.2022 розгляд справи призначено на 13.09.2022.

У призначене судове засідання 13.09.2022 з`явилися представники сторін та третьої особи-1 і надали пояснення по суті апеляційної скарги.

Натомість, представники третьої особи-2 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

При цьому, відповідно до ч. 11 вказаної статті суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Разом з цим, як було зазначено вище, третя особа-2 належним чином повідомлена про розгляд апеляційної скарги та, у свою чергу, не повідомила суд про причини неявки у судове засідання уповноважених представників. Отже, неявка у судове засідання представників Комунального підприємства "Київпастранс" не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи-1, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи убачається, що 07.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГЕРЦ" (виконавець) та Комунальним підприємством "Головний інформаційно-обчислювальний центр" (замовник) укладено договір №4837 про надання послуг, за умовами якого виконавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, надати замовнику інформаційно-технологічне супроводження програмного забезпечення "АСОП" за кодом ДК 021:2015: (CPV) "Єдиний закупівельний словник" - 72250000-2 послуги, пов`язані з системами та підтримкою, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги.

Відповідно до п. 3.1 договору його ціна становить 35000000,00 грн, в т.ч. ПДВ 5833333,33 грн, що включає:

- 1% від суми платежів, що сплачені пасажирами в розрахунковому місяці з використанням електронного квитка АСОП за транспортні послуги з перевезення, надані перевізниками-учасниками АСОП та обліковані в АСОП;

- 0,06 грн, в т. ч. ПДВ (20%) 0,01 грн, - за кожну реєстрацію в АСОП транспортних послуг з перевезення пасажира перевізниками-учасниками АСОП, якщо пасажиру послуги з перевезення надаються на пільгових умовах з використанням багатофункціональної електронної картки "Муніципальна картка "Картка киянина" як пільгового електронного квитка АСОП.

Ціна договору включає в себе всі витрати, пов`язані з підготовкою, наданням послуг, а також всіх можливих податків, зборів та інших обов`язкових платежів (п. 3.2 договору).

Згідно з п. 3.3 договору за результатами наданих послуг виконавець до 7 числа місяця, наступного за місяцем, в якому надавались послуги, оформляє та передає на підписання замовнику акти приймання-передачі наданих послуг.

Протягом 5 робочих днів з моменту отримання актів приймання-передачі наданих послуг замовник, у разі відсутності заперечень, погоджує та підписує акти приймання-передачі наданих послуг, після чого один примірник акта повертає виконавцю або у цей же строк надає письмову вмотивовану відмову від їх підписання. Після усунення зауважень виконавець повторно надає акт приймання-передачі наданих послуг на підписання замовнику (п. 3.4 договору).

За умовами п. 3.5 договору розрахунки замовника з виконавцем за надані послуги здійснюються щомісячно на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі наданих послуг шляхом безготівкового перерахування замовником коштів на поточний рахунок виконавця у 30-денний строк з дати підписання сторонами актів приймання-передачі наданих послуг.

На виконання умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЕРЦ" надало відповідачу акти приймання-передачі наданих послуг:

- за серпень 2020 року на загальну суму 1240427,23 грн (1% від суми платежів, що сплачені пасажирами в розрахунковому місяці з використанням електронного квитка АСОП) та 566716,20 грн (за реєстрацію в АСОП транспортних послуг з використанням пасажирами пільгового квитка);

- за вересень 2020 року в сумі 1354806,94 грн (1% від суми платежів, що сплачені пасажирами в розрахунковому місяці з використанням електронного квитка АСОП) та 605933,22 грн (за реєстрацію в АСОП транспортних послуг з використанням пасажирами пільгового квитка);

- за жовтень 2020 року в сумі 1290625,11 грн (1% від суми платежів, що сплачені пасажирами в розрахунковому місяці з використанням електронного квитка АСОП) та 590123,58 грн (за реєстрацію в АСОП транспортних послуг з використанням пасажирами пільгового квитка);

- за листопад 2020 року в сумі 1111519,05 грн (1% від суми платежів, що сплачені пасажирами в розрахунковому місяці з використанням електронного квитка АСОП) та 529541,94 грн (за реєстрацію в АСОП транспортних послуг з використанням пасажирами пільгового квитка);

- за грудень 2020 року в сумі 1226168,26 грн (1% від суми платежів, що сплачені пасажирами в розрахунковому місяці з використанням електронного квитка АСОП) та 562212,60 грн (за реєстрацію в АСОП транспортних послуг з використанням пасажирами пільгового квитка).

Відповідач грошові кошти за вказаними актами у встановлені договором терміни не сплатив.

02.10.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЕРЦ" звернулося до відповідача з претензією №20/09-30/02 від 30.09.2020, у якій повідомило, що за період з 01.07.2020 по 31.08.2020 у підприємства виникла заборгованість за договором у розмірі 3593539,56 грн, яка станом на 30.09.2020 не погашена, та просило її оплатити.

У відповідь на претензію листом №303-3177 від 10.11.2020 Комунальне підприємство "Головний інформаційно-обчислювальний центр" повідомило позивача, що розрахункові суми 1% плати за послуги, що сплачуються на користь виконавця за надані перевізником послуги, потребують коригувань з огляду на те, що умовами п. 3.1 договору розрахунковою базою для нарахування оператором АСОП 1% як плати за послуги з інформаційно-технологічного супроводження є суми, сплачені пасажирами в розрахунковому періоді за надані транспортні послуги перевізниками. Факт надання послуги підтверджується валідаціями транспортних квитків. Отже, сплата пасажирами сум за придбання квитків здійснена з метою оплати проїзду (передує наданню транспортної послуги) не є транспортною послугою, наданою перевізниками пасажирам у розумінні п. 3.1 договору. Тому, база розрахунку для 1% плати за послуги на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕРЦ" повинна формуватися, виходячи з сум валідацій.

З метою усунення розбіжностей Комунальне підприємство "Головний інформаційно-обчислювальний центр" пропонувало Товариству з обмеженою відповідальністю "ГЕРЦ" для підписання та скріплення печаткою відповідні акти до договору за серпень та вересень 2020 року (з урахуванням запропонованих змін) та можливістю подальшого узгодження сум невирішених розбіжностей, а також повідомило, що сплата узгодженої суми коштів за надані послуги буде здійснена після повернення до замовника підписаних та скріплених печаткою виконавця примірників актів до договору за серпень та вересень 2020 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЕРЦ", у свою чергу, звернулося до Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" з вимогою вих. №20/11-17/08 від 17.11.2020, у якій, вказуючи про отримання відповіді на претензію, повідомило, що не погоджується з розрахунковою базою для нарахування 1% як плати за послуги. Позивач зазначив, що станом на дату складення цього листа у відповідача існує заборгованість за договором у розмірі 7435028,41 грн, яка збільшилася за рахунок наданих у вересні та жовтні 2020 року послуг. Відтак, Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЕРЦ" вимагало підписати акти приймання-передачі наданих послуг за період з серпня 2020 року по жовтень 2020 року.

Звертаючись з первісним позовом, позивач вважав, що таке тлумачення умов договору суперечить змісту самого договору та вимогам Порядку функціонування автоматизованої системи обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності (порядок), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1887 від 22.10.2018.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач вказував, що в суми наданих актів на оплату послуг за липень, серпень та вересень 2020 року позивач включив суму в розмірі 1% від суми коштів, сплачених пасажирами на придбання проїзних документів та поповнення транспортного ресурсу у кожному з календарних місяців, а не на суму в розмірі 1% від суми коштів, фактично сплачених (використаних) пасажирами за проїзд у громадському транспорті м. Києва.

Місцевий господарський суд, ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову, вказав на те, що позиція Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" про розрахунок вартості послуг за інформаційно-технологічне супроводження програмного забезпечення АСОП у розмірі 1% від кількості наданих перевізниками пасажирам транспортних послуг, тобто виключно валідаціями транспортних квитків, є такою, що суперечить змісту договору №4837 та Порядку функціонування автоматизованої системи обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності. Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів оплати Комунальним підприємством "Головний інформаційно-обчислювальний центр" наданих послуг за договором №4837 за вересень-грудень 2020 року, суд дійшов висновку про стягнення заборгованості у заявленому розмірі.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду з приводу наявності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми основного боргу за договором про надання послуг у заявленому розмірі. Натомість, судом першої інстанції неправильно встановлено базу нарахування плати за надані виконавцем послуги. Разом з цим, внаслідок подання позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог на суму 140869,63 грн, яка і становить різницю між базою нарахування позивача та відповідача, сума боргу за надані послуги не відрізняється від остаточно заявленої позивачем та стягнутої за оскаржуваним рішенням суду. На підтвердження таких висновків суд апеляційної вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу ст. 526 ЦК України, з якою кореспондується ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Частинами 1, 3 та 5 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

В силу приписів ст. ст. 6 та 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ст. 905 ЦК України).

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) №1887 від 22.10.2018 з метою удосконалення системи обліку оплати проїзду та підвищення якості послуг з перевезення пасажирів у міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності затверджено Порядок функціонування автоматизованої системи обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності (далі - Порядок).

Порядок регулює питання функціонування автоматизованої системи обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності, визначає учасників відносин, їх права та обов`язки, види та форми носіїв електронного квитка, процедуру реєстрації та обігу електронного квитка (п. 1.1 Порядку).

Дія цього Порядку згідно з п. 1.3 поширюється на юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, а також фізичних осіб, які є учасниками автоматизованої системи обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності.

Відповідно до п. 1.4 Порядку у ньому терміни вживаються в такому значенні:

- автоматизована система обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності (АСОП) - програмно-технічний комплекс, призначений для обліку наданих транспортних послуг з використанням електронного квитка;

- активація носія електронного квитка - операція першого підключення електронного носія до АСОП;

- електронний квиток - проїзний документ встановленої форми, який після реєстрації в АСОП дає пасажирові право на одержання транспортних послуг;

- носій електронного квитка - матеріальний або віртуальний засіб, що забезпечує доступ до транспортного ресурсу, який зберігається в АСОП;

- інформаційно-довідковий центр - інформаційно-консультаційний центр оператора, призначений для збирання інформації, консультування та надання допомоги користувачам (пасажирам) з питань продажу, заміни, поповнення, активації та блокування в АСОП носія електронного квитка, прийняття заяв та скарг, пов`язаних з використанням електронного квитка та функціонуванням АСОП;

- номер транспортної картки - нанесений на транспортну картку унікальний номер, що дає можливість візуально її ідентифікувати та обліковувати;

- перевірка ліміту - операція з перевірки залишку транспортного ресурсу в АСОП, яку виконує користувач (пасажир) на транспортному терміналі, в особистому кабінеті;

- платіжний пристрій - технічний пристрій (банківський автомат, платіжний термінал, програмно-технічний комплекс самообслуговування тощо), що дає можливість користувачеві (пасажиру) виконувати операції з ініціювання переказу коштів, а також інші операції згідно з функціональними можливостями цього пристрою;

- реєстр носіїв електронного квитка - сукупність відомостей про дійсні та заблоковані в АСОП носії електронного квитка;

- реєстрація електронного квитка - операція, що за допомогою транспортного терміналу фіксує та перевіряє в АСОП факт оплати пасажиром транспортної послуги перевізника;

- соціальна картка (пільгова картка) - іменний носій електронного квитка, що зареєстрований в АСОП та є матеріальним носієм персональних даних утримувача картки та підтримує додатки, пов`язані з наданням і обліком заходів соціальної підтримки та інших інформаційних сервісів і послуг, зокрема і багатофункціональна електронна пластикова картка "Картка киянина";

- транспортна картка - носій електронного квитка, зареєстрований в АСОП та призначений для оплати проїзду за рахунок транспортного ресурсу;

- транспортний ресурс - електронний ресурс, що розміщений на носії електронного квитка, зберігається в АСОП та містить інформацію про наявну в користувача (пасажира) кількість поїздок, проїзні квитки та/або баланс грошових коштів;

- транспортний термінал - встановлений у рухомому складі наземного транспортного засобу або інтегрований з турнікетом спеціалізований комплект обладнання (зокрема і валідатори), що призначений для реєстрації електронного квитка, перевірки транспортного ресурсу й оплати проїзду та взаємодіє з іншим бортовим електронним інформаційним обладнанням і центром обробки транспортних транзакцій.

Метою впровадження АСОП є забезпечення зручності оплати проїзду пасажирів у міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності, покращення якості транспортного обслуговування мешканців та гостей міста Києва, облік оплати за проїзд та кількості перевезень пасажирів, зокрема і пільгової категорії (п. 2.1 Порядку).

Згідно з п. 2.2 порядку завданнями АСОП є: запровадження електронного квитка в усіх видах міського пасажирського транспорту; ведення автоматизованого обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності; запровадження безготівкової оплати проїзду в міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності; забезпечення економічної привабливості та зручної для пасажирів на основі сучасних технологій системи розрахунків за проїзд; сприяння підвищенню культури та зручності обслуговування пасажирів; здійснення автоматизованого моніторингу пасажиропотоку на маршрутах та лініях міського пасажирського транспорту міста Києва незалежно від форм власності, зокрема і пільгової категорії громадян; отримання даних пасажиропотоку для оптимізації мережі міського пасажирського транспорту загального користування.

Структура АСОП складається з таких елементів: автоматизована інформаційна система, що здійснює управління АСОП загалом та забезпечує взаємодію її елементів; апаратне, програмно-апаратне та програмне забезпечення збирання та обробки даних; транспортні термінали та інше спеціалізоване обладнання АСОП; інфраструктура обслуговування користувачів - пункти продажу транспортних карток, пункти поповнення транспортних ресурсів, платіжні пристрої, інформаційно-довідковий центр; комплексна система захисту інформації (КСЗІ) - взаємопов`язана сукупність організаційних та інженерно-технічних заходів, засобів і методів захисту інформації (п. 2.3 Порядку).

Відповідно до п. п. 3.1 та 3.2 Порядку учасники відносин в АСОП - юридичні особи, фізичні особи-підприємці та фізичні особи, що взаємодіють в АСОП. Учасниками є: власник; розпорядник; оператор; перевізники; агенти; банки; фінансові установи; користувачі (пасажири).

Згідно з п. 7.1 Порядку агенти мають право: брати участь в інформаційній та технологічній взаємодії з оператором; отримувати від оператора технічні вимоги на обладнання та програмне забезпечення АСОП для забезпечення їх інтеграції в АСОП; отримувати від оператора технічну підтримку для забезпечення функціонування АСОП; отримувати від оператора звітність та інші дані відповідно до умов договору про надання послуг в АСОП, укладеного з оператором.

Агенти зобов`язані: здійснювати продаж електронного квитка та забезпечувати організацію перевірки ліміту; організовувати пункти поповнення транспортного ресурсу; здійснювати операції щодо активації носіїв електронного квитка (п. 7.2 Порядку).

Реєстрація електронного квитка здійснюється через транспортні термінали шляхом піднесення носія електронного квитка до нього. Після реєстрації електронного квитка на екрані транспортного терміналу з`являється інформація про оплату проїзду у вигляді текстового, звукового, графічного чи іншого повідомлення та про залишок транспортного ресурсу. Якщо на транспортному терміналі з`являється повідомлення про неможливість реєстрації електронного квитка, пасажир не звільняється від обов`язку оплати проїзду. Оплата проїзду здійснюється шляхом використання носія електронного квитка пасажиром за наявності на транспортному ресурсі електронного квитка або суми грошових коштів, достатніх для оплати проїзду згідно з встановленими тарифами та вартістю проїзного квитка. Вартість проїзду списується з транспортного ресурсу автоматично згідно із встановленими тарифами та вартістю проїзних квитків. (п. п. 9.2- 9.4, 9.7 Порядку).

Пунктами 10.1 та 10.4 Порядку визначено, що придбання електронного квитка та поповнення транспортного ресурсу здійснюється: у пунктах придбання електронного квитка; через платіжні пристрої; через пункти поповнення транспортного ресурсу; через веб-сайт оператора; в інших пунктах продажу (поповнення). Користувач (пасажир) може повернути грошові кошти, які є на транспортному ресурсі носія електронного квитка, протягом одного року з дати останньої реєстрації електронного квитка в АСОП.

Відповідно до п. п. 11.1 та 11.2 Порядку оплата проїзду транспортною карткою здійснюється після її активації. Транспортна картка виконує функцію запису інформації в АСОП щодо реєстрації електронного квитка.

Заходи щодо накопичення, обробки та зберігання інформації в АСОП здійснює оператор (п. 12.1 Порядку).

Так, предметом укладеного між сторонами договору №483 про надання послуг від 07.05.2020 є надання послуг з інформаційно-технологічного супроводження програмного забезпечення АСОП. Позивач як виконавець, фактично забезпечує технічну та технологічну підтримку системи, а пунктом 3.1 договору визначено обов`язок відповідача щодо оплати послуг виконавця за ціною, узгодженою сторонами у п. 3.1 договору.

За умовами п. 3.1 договору його ціна включає в себе:

- 1% від суми платежів, що сплачені пасажирами в розрахунковому місяці з використанням електронного квитка АСОП за транспортні послуги з перевезення, надані перевізниками-учасниками АСОП та обліковані в АСОП;

- 0,06 грн, в т.ч. ПДВ (20%) 0,01 грн - за кожну реєстрацію в АСОП транспортних послуг з перевезення пасажира перевізниками-учасниками АСОП, якщо пасажиру послуги з перевезення надаються на пільгових умовах з використанням багатофункціональної електронної картки "Муніципальна картка "Картка киянина" як пільгового електронного квитка АСОП.

Апеляційний суд зазначає, що умови укладеного сторонами договору явно свідчать про те, що 1% необхідно визначати саме від суми коштів, яку пасажири сплатили в розрахунковому місяці на оплату фактично наданих їм перевізниками-учасниками АСОП транспортних послуг з перевезення (від вартості фактично оплачених послуг перевезення, наданих перевізниками), тобто без урахуванням сум, сплачених пасажирами на поповнення транспортного ресурсу, які, до того ж, можуть бути повернуті пасажиру (п. 10.4 Порядку).

Зазначене підтверджується в тому числі і самим формулюванням умов п. 3.1 договору: "…1% від суми платежів, що сплачені пасажирами в розрахунковому місяці з використанням електронного квитка АСОП за транспортні послуги з перевезення, надані перевізниками…".

Відтак, помилковими є висновки суду першої інстанції з приводу того, що вартість послуг слід вираховувати, виходячи з того, що 1% необхідно визначати від суми коштів, яку пасажири сплатили у розрахунковому місяці на поповнення транспортного ресурсу транспортних карток, незалежно від того, чи надавалися фактично цим пасажирам перевізниками-учасниками АСОП транспортні послуги з перевезення чи ні.

Щодо доказів на підтвердження надання послуг позивачем, розрахунку вартості послуг по договору за спірний період та заперечень відповідача з приводу надання послуг за період листопад-грудень 2020 року, апеляційний суд на виконання вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 25.05.2022, вважає за необхідне зазначити наступне

Станом на час розгляду справи в місцевому господарському суді в контррозрахунку відповідача розмір винагороди позивача складав 5912831,72 грн без урахування суми реєстрації пільгових квитків (це питання не є спірним) та без урахування послуг за грудень 2020 року, оскільки на думку відповідача послуги у грудні місяці виконавцем не надавалися.

При цьому, вже в доповненнях до апеляційної скарги відповідачем надано інший контррозрахунок суми винагороди, де її розмір становить 4900474,23 грн і розрахований без урахування суми реєстрації пільгових квитків та без врахування послуг за листопад та грудень 2020 року.

Таким чином, колегія суддів вказує на наявність суперечливої поведінки відповідача, яка полягає у тому, що за його доводами в суді першої інстанції позивачем не надавалися послуги в грудні 2020 року, проте вже в апеляційному суді відповідач також не визнає і надання послуг у листопаді 2020 року.

Виходячи зі змісту позовних вимог, Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЕРЦ" спочатку заявило до стягнення з відповідача вартість послуг по актах за період з липня по вересень 2020 року на загальну суму 5554236,32 грн.

В подальшому позивачем збільшено розмір позовних вимог на суму 5310190,54 грн, а саме за надані послуги за період з жовтня по грудень 2020 року. Всього позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 10864426,86 грн.

Таким чином спірним періодом, за який стягувалася заборгованість, є липень-грудень 2020 року.

Разом з цим, відповідачем після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі сплачено на користь позивача заборгованість по акту за липень 2020 року в сумі 1786353,88 грн. На вказану суму позивачем зменшено розмір заявлених позовних вимог.

Окрім цього, позивачем також зменшено розмір позовних вимог на 140869,63 грн, що якраз і складає різницю між сумою заборгованості, розрахованою позивачем, та сумою заборгованості, яку розрахував відповідач як 1% від суми коштів, яку пасажири сплатили в розрахунковому місяці на оплату фактично наданих їм перевізниками-учасниками АСОП транспортних послуг з перевезення (від вартості фактично оплачених послуг перевезення, наданих перевізниками), тобто без урахуванням сум, сплачених пасажирами на поповнення транспортного ресурсу.

Отже, як наслідок, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 8937203,35 грн заборгованості, яка вже станом на час ухвалення рішення була розрахована як 1% від суми коштів, яку пасажири сплатили в розрахунковому місяці на оплату фактично наданих їм перевізниками-учасниками АСОП транспортних послуг з перевезення (від вартості фактично оплачених послуг перевезення, наданих перевізниками), тобто без урахуванням сум, сплачених пасажирами на поповнення транспортного ресурсу. Тобто позивач, фактично, погодився з позицією відповідача щодо бази нарахування за послуги.

У матеріалах справи, окрім актів наданих послуг, які не підписані з боку відповідача, наявні також акти приймання-передачі послуг за договорами, що укладені між Комунальним підприємством "Головний інформаційно-обчислювальний центр" та третіми особами у справі, які додатково підтверджують обсяги наданих перевізниками пасажирам транспортних послуг виключно валідаціями транспортних квитків (т. 2, а. с. 26-35, 68-95).

Так, за серпень 2020 року загальна сума валідацій Комунального підприємства "Київпастранс" та Комунального підприємства "Київський метрополітен" становила 117336708,55 грн (19066204,78+98270503,77), 1% від цієї суми становить 1173367,09 грн, що відповідає контррозрахунку відповідача.

За вересень 2020 року загальна сума валідацій Комунального підприємства "Київпастранс" та Комунального підприємства "Київський метрополітен" становила 130460079,86 грн (21669556,46+108790523,40), 1% від цієї суми становить 1304600,80 грн, що відповідає контррозрахунку відповідача.

За жовтень 2020 року загальна сума валідацій Комунального підприємства "Київпастранс" та Комунального підприємства "Київський метрополітен" становила 126686453,29 грн (22256628,67+104429824,62), 1% від цієї суми становить 1266864,53 грн, що відповідає контррозрахунку відповідача.

За листопад 2020 року загальна сума валідацій Комунального підприємства "Київпастранс" та Комунального підприємства "Київський метрополітен" становила 111152452,93 грн (21366447,66+89786005,22), 1% від цієї суми становить 1111524,53 грн.

За грудень 2020 року загальна сума валідацій Комунального підприємства "Київпастранс" та Комунального підприємства "Київський метрополітен" становила 122631924,99 грн (24783893,72+97848031,27), 1% від цієї суми становить 1226319,25 грн.

Таким чином, 1% від загальної суми платежів, що сплачені пасажирами в розрахунковому місяці з використанням електронного квитка АСОП за транспортні послуги з перевезення, надані перевізниками-учасниками АСОП та обліковані в АСОП (без урахування пільгових квитків), становить 6082676,20 грн. Решта суми - 2995397,93 грн є сумою за договором з реєстрації пільгових квитків (разом - 8937203,35 грн, як і заявлено до стягнення позивачем).

Актами наданих послуг по договору за період із серпня по грудень 2020 року, натомість, підтверджується надання послуг на загальну суму 9078074,13 грн, що на 140869,24 грн більше, ніж підтверджено доказами, наданими третіми особами. Якраз на цю суму позивач і зменшив позовні вимоги в суді першої інстанції. Саме тому місцевий господарський суд і прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі, не дивлячись на невірне встановлення обставин справи, а саме бази розрахунку винагороди виконавця.

Поряд з цим, у поданій апеляційній скарзі, окрім доводів з приводу неправильного визначення бази розрахунку винагороди виконавця, які вже фактично розглянуто апеляційним судом, відповідач також вказує на відсутність належних доказів надання послуг, а також помилковість висновків суду щодо неправомірної відмови відповідача від підписання актів.

Так, скаржник вказує на те, що наявні у матеріалах справи звіти про виконання умов договору є паперовими копіями електронних доказів, а отже мають бути підписані електронним підписом, який на вказаних документах відсутній.

Колегія суддів вказує на те, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» обов`язковий реквізит електронного документа - обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги». Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах (ст. 6 Закону «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Кваліфікованим електронним підписом є удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа (п. 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги»).

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

На відміну від електронного документа, електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Таким чином, повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою, є електронним доказом.

У частині 2 ст. 96 ГПК України передбачено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. У частині третій зазначеної статті встановлено, що учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ (ч. 3 ст. 96 ГПК України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (п. 1 ч. 2 ст. 73 ГПК України). Таким чином, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №922/51/20 та 14.12.2021 у справі №910/17662/19).

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч. ч. 5 та 6 ст. 96 ГПК України).

Сам лист електронної пошти є таким, що містить відомості про факт відправлення повідомлення із відповідної електронної адреси, час відправлення, адресатів листа - осіб, до відома яких було доведено таке повідомлення тощо. У випадку, якщо позивач подає позов у паперовій формі, то електронний лист може бути наданий суду у вигляді відповідної роздруківки. Така роздруківка електронного листа та додатків до нього є паперовою копією електронного доказу.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (ч. ч. 3-5 ст. 91 ГПК України).

На підтвердження факту надання послуг по договору позивачем надано суду роздруківки з електронної пошти звітів про надання послуг з інформаційно-технологічного супроводження програмного забезпечення АСОП за період з липня по жовтень 2020 року, що надсилалися відповідачем позивачу.

З огляду на зазначені вище положення закону, такі роздруківки електронних листів та додатків до них (звіти про надання послуг) є паперовою копією електронного доказу. Тому, вони мають бути засвідчені як паперові копії в порядку, встановленому чинним законодавством, і не підлягають засвідченню електронним підписом.

При цьому, звіти про надання послуг, направлені замовником виконавцю, не є електронними документами у розумінні ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», адже не мають його ознак.

Як убачається з матеріалів справи, надані позивачем до матеріалів справи звіти про надання послуг засвідчені у встановленому порядку як паперові копії, а тому є належними доказами надання послуг.

Також апеляційний суд вказує на те, що відповідно до п. 4.4 договору інформаційно-технологічне супроводження програмного забезпечення здійснюється виконавцем безперервно, у відповідності до Інформації про необхідні технічні, якісні, кількісні та інші характеристики предмета договору (Технічні вимоги), що є додатком 1 до договору.

З додатку 1 до договору вбачається, що виконавець здійснює, зокрема, on-Line технічну та технологічну підтримку працездатності системи 24/7, розробляє нові модулі, модернізує модулі та компоненти системи, оновлює модулі і компоненти системи.

Заперечуючи щодо факту надання послуг у листопаді-грудні 2020 року відповідачем у січні 2021 року повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "ГЕРЦ" без підпису акти до договору та зазначено, що послуги виконавцем фактично не надавалися.

Проте, апеляційний суд зазначає, що відповідно до п. 3.4 договору протягом 5 робочих днів з моменту отримання актів приймання-передачі наданих послуг замовник, у разі відсутності заперечень, погоджує та підписує акти приймання-передачі наданих послуг, після чого один примірник акта повертає виконавцю або у цей же строк надає письмову вмотивовану відмову від їх підписання. Після усунення зауважень виконавець повторно надає акт приймання-передачі наданих послуг на підписання замовнику.

Разом з цим, лише зазначення замовником про фактичне ненадання послуг по договору не може вважатися письмовою вмотивованою відмовою від підписання актів без зазначення конкретних причин та наведення аргументів.

При цьому, суд зазначає, що з огляду на специфіку послуг по договору, які полягають, фактично, у обслуговуванні програмного забезпечення, сам факт працездатності такого програмного забезпечення та його безперебійна робота вже свідчать про те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "ГЕРЦ" виконувалися належним чином обов`язки по договору. Вказані обставини відповідачем не спростовано та не надано суду жодних доказів щодо непрацездатності програмного забезпечення у спірний період.

Також у поданій апеляційній скарзі відповідач вказує про відсутність у матеріалах справи доказів оплати позивачем його витрат на професійну правничу допомогу. На думку скаржника укладення договору та підписання акта приймання-передачі наданих послуг само по собі не свідчить про обов`язок сплатити такі кошти, а тому їх стягнення з є безпідставним.

Суд зазначає, що у матеріалах справи наявні договір №23/11-20 про надання правової допомоги від 23.11.2020, акт приймання-передачі послуг від 27.11.2020 та платіжне доручення №8856 від 27.11.2020 на суму 10000,00 грн.

За умовами укладеного договору Адвокатське об`єднання "ЮВІО" надає усіма законними методами та засобами правову допомогу Товариству з обмеженою відповідальністю "ГЕРЦ" у всіх справах, які пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.

Оплата за даним договором встановлюється відповідно до домовленості сторін та оформляється шляхом підписання сторонами акту приймання передачі наданих послуг (п. 5 договору).

Пункт 1 акту від 27.11.2020 свідчить, що виконавець згідно договору надав замовнику послуги з представництва інтересів замовника за позовом до Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" про стягнення заборгованості на суму 5554236,32 грн, а саме: вивчення первинної документації та збір доказів для підготовки позовної заяви - 1500,00 грн; складання позовної заяви - 4000,00 грн; складання відповіді на відзив та інших процесуальних заяв - 1000,00 грн; участь у судовому засіданні (засіданнях) по справі - 3500,00 грн.

Надані послуги відповідають вимогам замовника та умовам договору №23/11-20 від 23.11.2020 та будуть виконані шляхом здійснення процесуальних дій у господарській справі (п. 2 акта).

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат (враховується): 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з цим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього кодексу).

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Враховуючи встановлені у справі обставини, норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, а також відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" на користь позивача 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів оплати ним витрат на професійну правничу допомогу, спростовуються наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №8856 від 27.11.2020 на суму 10000,00 грн.

Окрім цього, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічних висновків дійшла об`єднана палата Верховного Суду в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 4 ст. 277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку стосовно того, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі №910/19129/20 підлягає зміні у мотивувальній частині з викладенням її змісту у редакції даної постанови, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Проте, висновок суду про задоволення первісного позову у повному обсязі є правомірним.

Відповідно до статті 129 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати зі сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на Комунальне підприємство "Головний інформаційно-обчислювальний центр".

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі №910/19129/20 змінити у мотивувальній частині.

3. Викласти мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі №910/19129/20 у редакції даної постанови.

4. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі №910/19129/20 залишити без змін.

5. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Комунальне підприємство "Головний інформаційно-обчислювальний центр".

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 22.09.2022.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко