РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.09.2022Справа № 910/17126/21
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця СТУПАКА ОЛЕКСАНДРА ІВАНОВИЧА

до Фізичної особи-підприємця КОМАНДИШКО ЄВГЕНІЯ ОЛЕГОВИЧА

про стягнення 53 200,00 грн.,

без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець СТУПАК ОЛЕКСАНДР ІВАНОВИЧ звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця КОМАНДИШКО ЄВГЕНІЯ ОЛЕГОВИЧА про стягнення сплаченого авансу у розмірі 53 200,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач сплатив на рахунок відповідача аванс у розмірі 53 200,00 грн. Однак, відповідач не виконав зобов`язань за договором підряду та грошові кошти не повернув.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків у десять днів з дня вручення цієї ухвали.

Станом на 21.12.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 16.11.2021.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

14.01.2022 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

26.01.2022 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

07.02.2022 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

21.02.2022 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

21.07.2022 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшов запит щодо руху та розгляду справи.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Між Фізичною особою-підприємцем Командишко Євгенієм Олеговичем (далі - відповідач) та Фізичною особою-підприємцем Ступаком Олександром Івановичем (далі - позивач) були проведені переговори щодо встановлення відповідачем системи вентиляції у Merci Cafe, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

25.02.2021 Фізичною особою-підприємцем Командишко Євгенієм Олеговичем було складено та підписано Загальний розрахунковий кошторис системи вентиляції у Merci Cafe на суму 153 432,00 грн. та Розрахунковий кошторис першої черги системи вентиляції Merci Cafe на суму 68 081,00 грн.

До кошторисів додавались розроблені Фізичною особою-підприємцем Командишко Євгенієм Олеговичем : загальний вид системи вентиляції ресторану, загальний план системи вентиляції ресторану, загальний вид першої черги системи вентиляції ресторану, загальний вид №2 першої черги системи вентиляції ресторану, план першої черги системи вентиляції ресторану.

Позивач зазначає, що 25.02.2021 під час зустрічі між Фізичною особою-підприємцем Командишко Євгенієм Олеговичем та Фізичною особою-підприємцем Ступаком Олександром Івановичем була досягнута домовленість про виконання робіт з монтажу та встановлення відповідачем першої черги системи вентиляції Merci Cafe (один зал та кухня) протягом 20-30 календарних днів.

Як вказує позивач, 25.02.2021 відповідачем було отримано аванс за роботи в розмірі 53 200,00 грн., про що свідчить власноручний напис Фізичної особи-підприємця Командишко Євгенія Олеговича на Розрахунковому кошторисі першої черги системи вентиляції Merci Cafe, копію якого додано до позовної заяви.

Позивач зазначає, що незважаючи на те, що останнім було сплачено майже 80% вартості першої черги системи вентиляції, відповідачем за більше ніж 7,5 місяців з моменту отримання авансу не забезпечено роботу першої черги системи вентиляції Merci Cafe.

За доводами позивача, обладнання, яке завіз позивач, за характеристиками не відповідає тому, що зазначений у складеному розрахунковому кошторисі, що унеможливлює ефективну та належно допустиму роботу приточно-вентиляційної системи залу та кухні Merci Cafe.

Разом з цим, позивач посилається на висновок спеціаліста - головного інженера ТОВ «Клімат-Монтаж», зроблений за результатами проведення будівельно-технічного дослідження матеріалів/обладнання, встановлених відповідачем у гарячому цеху, зал №1 в Merci Cafe, що знаходиться за адресою: 08200, Київська область, м. Ірпінь, вул. Котляревського,67.

Позивач зазначив, що маючи підстави вважати, що роботи не будуть виконані належним чином та у погоджений строк, відмовився від договору підряду, про що 27.04.2021 повідомив відповідача у переписці і в додатку Viber.

Фізична особа-підприємець Ступак Олександр Іванович зазначає, що 14.05.2021 та 31.05.2021 звертався до Фізичної особи-підприємця Командишко Євгенія Олеговича з претензією (вимогою) негайно повернути аванс у розмірі 53 200,00 грн., однак аванс повернуто не було, що і стало підставою для звернення до суду з позовною заявою.

Доказів того, що відповідач задовольнив вимогу позивача матеріали справи не містять.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач не виконав належним чином та у погоджений строк роботи, у зв`язку із чим просить стягнути з відповідача аванс в розмірі 53 200,00 грн.

У своєму відзиві на позовну заяву, відповідач повністю заперечив проти задоволення позову та зазначив, що аванс в розмірі 53 200,00 грн. останнім було витрачено на придбання обладнання та матеріалів. Разом з цим, відповідач зазначив, що договір підряду між сторонами не укладався, тому є хибним посилання позивача на недотримання технічних умов, що ніби то були у повному обсязі узгоджені між сторонами. Крім того, відповідач зазначив, що будь-які строки виконання підрядних робіт не визначались, оскільки договір підряду не укладався. При цьому відповідач зазначив, що позивач обмежив доступ до об`єкту, чим сам унеможливив завершення підрядних робіт.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що не є спеціалістом у сфері інженерії, тому довірився відповідачу. При цьому позивач вказав, що про неналежне виконання відповідачем робіт дізнався під час спроби експлуатації системи вентиляції та з висновку головного інженера ТОВ «Клімат-Монтаж». Разом цим, позивач зазначив, що маючи підстави вважати, що роботи не будуть виконані належним чином та у погоджений строк, відмовився від договору підряду, про що 27.04.2021 повідомив відповідача у переписці і в додатку Viber.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначив, що оскільки відсутня проектна документація, будь-які посилання позивача на невідповідність виконаних робіт відповідачем не витримують жодної критики, оскільки домовленість була виконана в повному обсязі, позивач погодився із запропонованим йому переліком робіт та надав грошові кошти на придбання матеріалів. Крім того, відповідач зазначив, що посилання позивача на спроби експлуатації вентиляційною системою, свідчать про втручання позивача та грубе порушення, оскільки відповідачем не було завершено повний монтаж першої черги вентиляційної системи та система не могла функціонувати за відсутності всіх елементів. При цьому, відповідач зазначив, що позивач створив перешкоди відповідачу щодо завершення необхідних робіт на об`єкті.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно з ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За змістом ст. 208 ЦК України правочини між юридичною особою та фізичною особою-підприємцем слід вчиняти у письмовій формі, крім тих правочинів, які повністю виконуються у момент їх вчинення (ст. 206 ЦК України). Відповідно до частин 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Суд погоджується з тим, що сучасні умови ведення господарської діяльності дозволяють використовувати найбільш зручні та мобільні засоби комунікації, в тому числі і шляхом електронного листування, що законом не заборонено та відповідає сучасним звичаям ділового обороту.

Разом із тим, слід відрізняти переддоговірне узгодження умов договору та врегулювання розбіжностей та укладення договору та встановлення договірних зобов`язальних відносин.

Згідно із ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відтак, належним доказом для встановлення дійсних умов укладеного договору є або викладений єдиним документом письмовий договір, підписаний обома сторонами, або один чи кілька письмових документів, якими обмінялися сторони, і з яких вбачається його зміст. Повідомлення у електронному додатку Viber не є такими документами, з яких вбачається зміст договору, зокрема в частині погодження усіх істотних умов, а також узгодження проектної документації, якій мала відповідати виконана відповідачем робота.

Термін «неукладений договір» є тотожним договору, який не відбувся. Відтак, визнання договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами.

Як вбачається з пояснень сторін, 25.02.2021 під час зустрічі між Фізичною особою-підприємцем Командишко Євгенієм Олеговичем та Фізичною особою-підприємцем Ступаком Олександром Івановичем була досягнута домовленість про виконання робіт з монтажу та встановлення відповідачем першої черги системи вентиляції Merci Cafe (один зал та кухня) протягом 20-30 календарних днів.

25.02.2021 Фізичною особою-підприємцем Командишко Євгенієм Олеговичем було складено та підписано Загальний розрахунковий кошторис системи вентиляції у Merci Cafe на суму 153 432,00 грн. та Розрахунковий кошторис першої черги системи вентиляції Merci Cafe на суму 68 081,00 грн.

До кошторисів додавались розроблені Фізичною особою-підприємцем Командишко Євгенієм Олеговичем : загальний вид системи вентиляції ресторану, загальний план системи вентиляції ресторану, загальний вид першої черги системи вентиляції ресторану, загальний вид №2 першої черги системи вентиляції ресторану, план першої черги системи вентиляції ресторану.

25.02.2021 відповідачем було отримано аванс за роботи в розмірі 53 200,00 грн., про що свідчить власноручний напис Фізичної особи-підприємця Командишко Євгенія Олеговича на Розрахунковому кошторисі першої черги системи вентиляції Merci Cafe, копію якого додано до позовної заяви.

З огляду на те, що позивачем здійснено передоплату в сумі 53 200,00 грн., а відповідач приступив до виконання робіт, суд відхиляє посилання відповідача на те, що договір між сторонами є неукладеним. Тож суд встановив, що відносини сторін за правовим змістом є договором підряду. У той же час, зважаючи на відсутність погодження проектної документації, вичерпного плану заходів та конкретного технічного завдання, суд позбавлений об`єктивної можливості перевірити дотримання відповідачем умов такого роду правочину, зокрема в частині строків, обсягів та якості виконаних робіт.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст.837 Цивільного кодексу України).

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ст.846 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.849 Цивільного кодексу України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором. За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків (ст.852 Цивільного кодексу України).

Замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника. У разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Витрати на проведення експертизи несе підрядник, крім випадків, коли експертизою встановлена відсутність порушень договору підряду або причинного зв`язку між діями підрядника та виявленими недоліками. У цих випадках витрати на проведення експертизи несе сторона, яка вимагала її призначення, а якщо експертизу призначено за погодженням сторін, - обидві сторони порівну (за змістом ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.853 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків (ч.ч.1, 3 ст.858 Цивільного кодексу України).

Стаття 525 Цивільного кодексу України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як стверджує позивач у позовній заяві та відповіді на відзив, оскільки робота не була виконана належним чином та у передбачений строк, позивач відмовився від договору підряду, про що 27.04.2021 повідомив відповідача у переписці і в додатку Viber, з огляду на що стягненню з відповідача підлягає 53 200,00 грн. сплаченого авансу.

На підтвердження викладеного вище, заявником представлено до матеріалів справи скріншоти листування сторін за допомогою електронної пошти та месенджера Viber з приводу виконання умов договору.

При цьому з наведеного листування сторін не вбачається надсилання замовником на адресу виконавця заяви про відмову від договору та/або пропозиції про розірвання договору у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань.

Вказаний лист, так як і претензія позивача від 13.05.2021, не містить переліку зауважень до виконаних відповідачем робіт з посиланням на конкретні положення.

Окремо суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст. 853 Цивільного кодексу України, у разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Витрати на проведення експертизи несе підрядник, крім випадків, коли експертизою встановлена відсутність порушень договору підряду або причинного зв`язку між діями підрядника та виявленими недоліками. У цих випадках витрати на проведення експертизи несе сторона, яка вимагала її призначення, а якщо експертизу призначено за погодженням сторін, - обидві сторони порівну.

Клопотань про призначення судової експертизи у справі матеріали справи не містять.

При цьому, судом враховано, що позивачем було надано висновок за результатами проведення будівельно-технічного дослідження, підписаний головним інженером ТОВ «Клімат-Монтаж» ОСОБА_6 та директором ТОВ «Клімат-Монтаж» ОСОБА_7.

Згідно з частинами 1, 2 статті 69 Господарського процесуального кодексу України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи.

У свою чергу, окрім тверджень позивача про те, що ОСОБА_6 має вищу освіту за ступенем магістра та працює на посаді головним інженером ТОВ «Клімат-Монтаж», підтверджень, що ОСОБА_6 володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладені обставини, суд критично ставиться до наданого позивачем висновку за результатами проведення будівельно-технічного дослідження та не приймає цей документ в якості належного та допустимого доказу на підтвердження правомірності позовних вимог.

З огляду на наведені вище обставини, за висновками суду, матеріали справи не містять, а позивач не надав належних та допустимих доказів невідповідності виконаних відповідачем робіт.

Разом із тим, як вбачається з доданих до справи матеріалів, сторонами не досягнуто остаточної згоди щодо всіх істотних умов договору. Також із змісту листування між сторонами не вбачається, що сторонами погоджено технічне завдання з детальним переліком робіт.

З огляду на викладене, з поданих документів, якими обмінялися сторони, не вбачається досягнення остаточної згоди у передбаченій законом формі щодо підрядних робіт, які мали бути надані, також не вбачається згоди щодо строків.

У свою чергу, матеріали справи містять докази на підтвердження понесених витрат відповідачем на закупівлю частини обладнання та матеріалів, необхідних для виконання окремого етапу робіт, що були узгоджені сторонами переважно в усній формі.

Такі обставини обумовлюють хибність висновку позивача про те, що грошові кошти, які були отримані відповідачем в якості авансу, продовжують зберігатися у відповідача без достатньої правової підстави.

За таких обставин, враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

При цьому, суд зазначає, що до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб`єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб`єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Разом з тим, на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами належними та допустимими доказами, поданими у відповідності до приписів чинного процесуального законодавства.

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до положень ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Суд зазначає, що позивач, заявляючи позов та обираючи спосіб захисту повинен дбати про те, щоб резолютивна частина рішення, в якій остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача, могла бути виконана в процесі виконавчого провадження у справі, адже у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У відповідності до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Наведена норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права

Відтак, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі №1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

У п. 26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

За приписами ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду спору має бути встановлено не лише наявність підстав на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Враховуючи наведене, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позов не є достатньо обґрунтованим, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено правомірності та законності позовних вимог, так само як і фактів порушення власних прав та інтересів відповідачем у справі.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 19.09.2022.

Суддя І.В. Приходько