ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" вересня 2022 р. Справа № 924/380/22

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., за участю секретаря судового засідання Тлусти У.О., розглянувши у залі судового засідання № 305 справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Міжрегіональні ресурси", м. Ківерці Волинської області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Європейські екопродукти", м. Хмельницький

про стягнення 15572,86 грн 30% річних, 13260,20 грн пені, 63670,08 грн штрафу,

представники сторін:

позивача: Поетова А.С. - згідно довіреності;

відповідача: Талалай А.С. - згідно ордера.

У судовому засіданні 13.09.2022р. відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою суду від 24.06.2022р. відкрито провадження у справі № 924/380/22 за правилами позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі, надано строк для подання відзиву та відповіді на відзив.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 15.08.2022р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД міжрегіональні ресурси" звернулося з позовом до суду про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Європейські екопродукти" 318351,60 грн основної заборгованості, 15572,86 грн 30% річних, 13260,20 грн пені, 63670,08 грн штрафу на підставі договору поставки № 3621/21 від 11.11.2021р. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на виконання договору поставки № 3621/21 від 11.11.2021р. видаткової накладної № МР 00114684 від 31.12.2021р. та № МР 00012496 від 09.02.2022р. позивач здійснив поставку товару на загальну суму 318351,60 грн. Однак, товариством з обмеженою відповідальністю "Європейські екопродукти" не було сплачено заборгованість за поставлений позивачем товар.

16.08.2022р. на адресу суду надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог (надіслана позивачем 12.08.2022р. до постановлення судом ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті), у якій просить суд стягнути з відповідача 15572,86 грн 30% річних, 13260,20 грн пені та 63670,08 грн штрафу, враховуючи, що відповідачем після отримання позовної заяви було сплачено суму основного боргу в розмірі 262906,56 грн, що підтверджується банківськими виписками (24.06.2022р. сплачено 18351,60 грн, 07.07.2022р. - 35000,00 грн, 22.07.2022р. - 35000,00 грн, 01.08.2022р. - 30000,00 грн, 05.08.2022р. - 40000,00 грн, 08.08.2022р. - 30000,00 грн, 09.08.2022р. - 30000,00 грн, 10.08.2022р. - 20000,00 грн, 11.08.2022р. - 24554,96 грн), та згідно накладної на повернення товару № 440 від 18.07.2022р. відповідачем було повернуто позивачу товар на суму 55445,04 грн.

Суд, розглянувши заяву позивача про зменшення позовних вимог, зазначає наступне.

Положення п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України передбачають те, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ч. 5 ст. 46 ГПК України, у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи.

Враховуючи вищенаведене та те, що суд не перейшов до розгляду справи по суті (на час подання заяви), приймаючи до уваги, що заява відповідає вимогам, встановленим ст. 46 ГПК України, не суперечить інтересам позивача, подана до закінчення підготовчого засідання (згідно поштового відправлення), суд приймає заяву про зменшення позовних вимог та зазначає, що подальший розгляд справи ведеться з її урахуванням.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, відзиву на позов не подав, в судовому засіданні подав заяву про зменшення розміру неустойки.

Перелік обставин, які є предметом доказування; та доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність даних обставин.

Згідно Довідки АА № 647779 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України товариство з обмеженою відповідальністю "ТД Міжрегіональні ресурси" зареєстровано за адресою: Волинська область, м. Ківерці, вул. Шевченка, будинок 35, ідентифікаційний код 35184264.

11.11.2021р. між товариством з обмеженою відповідальністю "ТД Міжрегіональні ресурси" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Європейські екопродукти" (замовник) укладено договір поставки № 3621/21, відповідно до п. 1.1. якого відповідно до цього договору постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар в асортименті, кількості та за ціною, діючою у постачальника на час поставки, згідно видаткових накладних, що є додатками та невід`ємними частинами даного договору.

Згідно п. 1.2. договору товаром є алкогольні напої, слабоалкогольні напої, безалкогольні напої, тютюнові вироби та інша продукція, що є в наявності в постачальника. Під партією товару сторони розуміють товар, зазначений у видатковій накладній.

У відповідності до п. 2.1. договору ціна одиниці товару та сума поставки партії товару визначаються у видатковій накладній.

Відповідно до п. 2.2. договору загальна сума договору становить суму всіх видаткових накладних.

Згідно п. 2.3 договору покупець зобов`язаний здійснити оплату за товар протягом 90 (дев`яноста) календарних днів з моменту отримання цього товару.

Як передбачено п. 2.4. договору, розрахунок за поставлений товар здійснюється в національній валюті України готівкою або в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника, який вказаний у даному договорі, або повідомлений постачальником додатково.

Датою оплати за товар вважається дата надходження грошових коштів на поточний рахунок або в касу постачальника (п. 2.5. договору).

У відповідності до п. 3.1. договору товар поставляється партіями за поданим замовленням покупця.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що покупець надає замовлення партії товару постачальнику за 4 (чотири) дні до бажаної дати доставки, вказуючи у замовленні асортимент, кількість та бажаний час доставки товару покупцю.

Відповідно до п. 3.3. договору замовлення може бути надане постачальнику як в усній, так і у письмовій формах: особисто через представника або по телефону, по факсимільному зв`язку (факсу), по електронній пошті, доставлене кур`єром або поштою.

Обов`язок постачальника поставити партію товару та обов`язок покупця прийняти цей товар виникаючи на основні замовлення покупця, погодженого із постачальником (п. 3.4 договору).

Як зазначено у п. 3.5 договору, постачальник здійснює доставку товару покупцю власними силами та за свій рахунок або силами і за рахунок покупця за попередньою домовленістю сторін.

Датою отримання партії товару покупцем від постачальника вважається дата підписання видаткової накладної покупцем або уповноваженим представником, що вказується в додатку № 1 до цього договору або в довіреності на одержання цінностей, оформленої відповідно до законодавства України / надалі - представник покупця / (п. 3.6 договору).

Згідно п. 3.7. договору право власності на товар переходити від постачальника до покупця з моменти його отримання покупцем.

У відповідності до п. 6.2. договору у разі порушення покупцем грошового зобов`язання, передбаченого п. 2.3. цього договору, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

У випадку прострочення оплати товару більше тридцяти календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20 (двадцять) % від суми заборгованості (п. 6.4 договору).

Пунктом 6.6 договору передбачено, що сторони, керуючись п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, встановлюють період нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання 3 роки.

Даний договір є укладеним та вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31 грудня 2021р., але в будь-якому випадку до повного і належного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 9.1. договору).

Відповідно до п. 11.5. договору у разі прострочення виконання покупцем грошових зобов`язань за даним договором покупець сплачує постачальнику 30 (тридцять) % річних (відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України) від суми заборгованості.

Згідно підписаних сторонами видаткових накладних № МР 00114684 від 31.12.2021р., № МР 00012496 від 09.02.2022р. товариством з обмеженою відповідальністю "ТД Міжрегіональні ресурси" поставлено відповідачу товар (вино) на загальну суму 318351,60 грн.

З урахуванням викладеного, оскільки відповідачем не виконано свої зобов`язання щодо повної оплати вартості товару згідно договору поставки № 3621/21 від 11.11.2021р., позивач звернувся з позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів (визнання більш вірогідними), аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 Цивільного кодексу України та 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод (правочинів), передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З положень статті 509 ЦК України, яку розширює стаття 173 ГК України, вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до норм статей 6 та 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини, що виникли між ними, носять характер таких, що виникають з договору поставки, про що, зокрема, свідчать договірні зобов`язання сторін - постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар в асортименті, кількості та за ціною, діючою у постачальника на час поставки, згідно видаткових накладних, що є додатками та невід`ємними частинами даного договору

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу (поставки). Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відповідно до договору поставки № 3621/21 від 11.11.2021р. поставив відповідачу товар на суму 318351,60 грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними № МР 00114684 від 31.12.2021р., № МР 00012496 від 09.02.2022р.

Судом встановлено, що згідно п. 2.3 даного договору оплата за товар здійснюється протягом 90 (дев`яноста) календарних днів з моменту отримання партії товару.

Як свідчать матеріали справи, відповідач отримав товарно-матеріальні цінності на загальну суму 318351,60 грн, проте оплату у строк передбачений п. 2.3. договору згідно вищевказаних видаткових накладних не здійснив. Таким чином, відповідач прострочив грошове зобов`язання та не виконав умови договору по вищезазначеним видатковим накладним.

В подальшому, як встановлено судом, відповідачем було сплачено позивачу суму основного боргу в розмірі 262906,56 грн, що підтверджується банківськими виписками (24.06.2022р. сплачено 18351,60 грн, 07.07.2022р. - 35000,00 грн, 22.07.2022р. - 35000,00 грн, 01.08.2022р. - 30000,00 грн, 05.08.2022р. - 40000,00 грн, 08.08.2022р. - 30000,00 грн, 09.08.2022р. - 30000,00 грн, 10.08.2022р. - 20000,00 грн, 11.08.2022р. - 24554,96 грн), та згідно накладної на повернення товару № 440 від 18.07.2022р. відповідачем було повернуто позивачу товар на суму 55445,04 грн. Таким чином, товариством з обмеженою відповідальністю "Європейські екопродукти" повністю погашено суму основного боргу в розмірі 318351,60 грн.

Окрім того, позивачем у зв`язку із простроченням відповідачем передбачених договором строків оплати за поставлений товар згідно вищевказаних видаткових накладних нараховано відповідачу 15572,86 грн 30% річних та 13260,20 грн пені за період з 01.04.2022р. по 13.06.2022р., а також 63670,08 грн штрафу відповідно до п. 6.4. договору.

За положеннями ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України

У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з п.п. 1, 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторони у п. 6.2. договору погодили, що у разі порушення покупцем грошового зобов`язання, передбаченого п. 2.3. цього договору, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

При цьому, у пункті 6.6 договору сторони домовились що, керуючись п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, встановлюють період нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання 3 роки.

Судом здійснено перерахунок пені у системі "Законодавство" по кожному зобов`язанню окремо, відповідно до якого суд вважає підставним до стягнення суми пені в розмірі 13380,80 грн (на суму боргу 208580,40 грн за період з 01.04.2022р. по 13.06.2022р. = 10343,30 грн; на суму боргу 109771,20 грн за період з 11.05.2022р. по 13.06.2022р. = 3037,50 грн).

Зважаючи на те, що заявлена позивачем сума пені є меншою за визначену судом, враховуючи, що визначення розміру позовних вимог є правом саме позивача та те, що суд позбавлений права виходити за межі заявлених позовних вимог, суд визначає розмір пені за розрахунком позивача в сумі 13260,20 грн.

Позивач також просить стягнути з відповідача 63670,08 грн штрафу із розрахунку 20 % від суми заборгованості у випадку прострочення оплати товару більше 30 календарних днів.

Відповідно до п. 6.4. договору у випадку прострочення оплати товару більше тридцяти календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20 (двадцять) % від суми заборгованості.

Судом враховується, що статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Статтею 231 ГК України передбачено, що законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією.

Тобто, сторони передбачили можливість нарахування штрафу у разі невиконання замовником своїх зобов`язань щодо оплати товару у термін 30 календарних днів у розмірі 20 % від суми боргу по кожній видатковій накладній, що узгоджується із приписами ст.ст. 230, 231 ГК України.

За таких обставин з огляду на п. 6.4. договору позивачем правомірно нараховано 63670,32 грн штрафу (208580,40 грн* 20 % = 41716,08 грн; 109771,20 грн * 20% = 21954,24 грн), який підлягає стягненню.

Зважаючи на те, що заявлена позивачем сума штрафу є меншою за визначену судом, враховуючи, що визначення розміру позовних вимог є правом саме позивача та те, що суд позбавлений права виходити за межі заявлених позовних вимог, суд визначає розмір штрафу за розрахунком позивача в сумі 63670,08 грн.

Щодо нарахування одночасно штрафу та пені судом відзначається наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України передбачено що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Предметом даного спору є стягнення заборгованості та штрафних санкцій згідно укладеного між сторонами договору.

Згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК та статті 549 ЦК унормовано, що видами штрафних санкцій є штраф та пеня.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК, частиною 6 статті 231 ГК та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України.

При цьому, в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З урахуванням викладеного, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто, не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018р. у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018р. у справі № 911/1351/17, від 17.05.2018р. у справі № 910/6046/16, від 25.05.2018р. у справі № 922/1720/17, 09.07.2018р. у справі № 903/647/17. Суд по даній справі не вбачає підстав для відступу від вказаної правової позиції.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 11.5. договору у разі прострочення виконання покупцем грошових зобов`язань за даним договором покупець сплачує постачальнику 30 (тридцять) % річних (відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України) від суми заборгованості.

Судом здійснено перерахунок 30% річних у системі "Законодавство" по кожному зобов`язанню окремо, відповідно до якого суд вважає підставним до стягнення суми 30% річних в розмірі 15753,84 грн (на суму боргу 208580,40 грн за період з 01.04.2022р. по 13.06.2022р. = 12686,26 грн; на суму боргу 109771,20 грн за період з 11.05.2022р. по 13.06.2022р. = 3067,58 грн).

Зважаючи на те, що заявлена позивачем сума 30% річних є меншою за визначену судом, враховуючи, що визначення розміру позовних вимог є правом саме позивача та те, що суд позбавлений права виходити за межі заявлених позовних вимог, суд визначає розмір 30% річних за розрахунком позивача в сумі 15572,86 грн.

Водночас, відповідач у клопотанні від 12.09.2022р. просить суд зменшити на 90% розмір неустойки (штрафних санкцій) у даній справі. В обґрунтування своєї позиції відповідача вказує на сплату останнім суми основного боргу в розмірі 262906,56 грн та повернення товару позивачу на суму 55445,04 грн. Крім того, зазначає, що причиною неналежного виконання договору поставки та виникнення заборгованості стало введення на території України воєнного стану та заборонною на торгівлю алкогольними напоями та речовинами, виробленими на спиртовій основі на території Хмельницької області відповідно до наказу Хмельницької обласної військової адміністрації від 14.03.2022р., що призвело до фактичної неможливості відповідачем вести господарську діяльність пов`язану із реалізацією алкогольної продукції.

Стосовно поданого відповідачем клопотання від 12.09.2022р. судом враховується, що в силу дії частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України приймається до уваги, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними та конкретизуються судом у кожному конкретному випадку.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені (штрафу), який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

Також слід зазначити, що за своєю правовою природою штрафні санкції, виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Водночас, суд зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013р.

З огляду на викладене, оцінивши доводи сторін у цій справі, взявши до уваги обставини, які мають істотне значення в цій справі, ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, зокрема, враховуючи, що, відповідачем після отримання позовної заяви було сплачено суму основного боргу в розмірі 262906,56 грн та згідно накладної на повернення товару відповідачем було повернуто позивачу товар на суму 55445,04 грн (повне виконання), враховуючи відсутність доказів понесення позивачем збитків в результаті дій відповідача, беручи до уваги те, що предметом договору поставки був специфічний товар - алкогольні напої (вино), а у зв`язку із введенням на території України воєнного стану наказом Хмельницької обласної військової адміністрації № 43/86/2022-НС від 14.03.2022р. було заборонено з 01.03.2022р. торгівлю алкогольними напоями (крім пива та слабоалкогольних напоїв) та речовинами, виробленими на спиртовій основі, що призвело до неможливості відповідачем здійснювати господарську діяльність пов`язану із реалізацією алкогольної продукції (в тому числі із врахуванням строків оплати за товар - 90 календарних днів з моменту отримання товару (п. 2.3. договору)), виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд дійшов висновку про наявність передбачених ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України виняткових підстав для застосування дискреційних повноважень суду щодо зменшення заявленого до стягнення розміру штрафу на 50 %, тобто про стягнення з відповідача 31835,04 грн штрафу.

Аналогічної позиції стосовно застосування приписів ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 26.07.2018р. у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018р. у справі № 921/110/18, від 14.01.2019р. у справі № 925/287/18, від 22.01.2019р. у справі № 908/868/18.

В частині зменшення на 90% розміру пені та 30% річних суд відмовляє в задоволенні даного клопотання, оскільки 30 % річних за своєю правовою природою не відноситься до неустойки, а розмір нарахованої позивачем пені є незначним та є видом відповідальності за невиконання відповідачем свого грошового зобов`язання.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки підлягає частковому задоволенню.

Отже, з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів та керуючись проведеними розрахунками, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 15572,86 грн 30% річних, 13260,20 грн пені, 31835,04 грн штрафу.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України з огляду на задоволення позовних вимог (з урахуванням прийнятих судом зменшень позовних вимог) судовий збір в розмірі 1387,55 грн покладається на відповідача. При цьому, судом враховано, що при розподілі судового збору щодо вимоги про стягнення штрафу судом беруться до уваги приписи п. 9 ст. 129 ГПК України.

Крім того, судом зазначається, що статтею 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог.

Таким чином, решта сплаченого позивачем судового збору у розмірі 4775,27 грн буде повернуто позивачу з Державного бюджету за його клопотанням.

Сума витрат на правову допомогу позивачем не заявлялась.

Керуючись статтями 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Міжрегіональні ресурси", м. Ківерці Волинської області до товариства з обмеженою відповідальністю "Європейські екопродукти", м. Хмельницький про стягнення 15572,86 грн 30% річних, 13260,20 грн пені, 63670,08 грн штрафу задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Європейські екопродукти" (Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Зарічанська, 11, ідентифікаційний код 41069755) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Міжрегіональні ресурси" (Волинська область, м. Ківерці, вул. Шевченка, 35, ідентифікаційний код 35184264) 15572,86 грн (п`ятнадцять тисяч п`ятсот сімдесят дві гривні 86 коп.) 30% річних, 13260,20 грн (тринадцять тисяч двісті шістдесят гривень 20 коп.) пені, 31835,04 грн (тридцять одну тисячу вісімсот тридцять п`ять гривень 04 коп.) штрафу, 1387,55 грн (одну тисячу триста вісімдесят сім гривень 55 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

В решті позову в частині стягнення 31835,04 грн штрафу відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.09.2022 року.

Суддя С.В. Заверуха

Відрук. 1 примірн.:

1 - до справи;

Електронні адреси:

позивача -

відповідача -