РІШЕННЯ

Іменем України

20 вересня 2022 року м. Чернігівсправа № 927/262/22

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В.,

за участю секретаря судового засідання Матюшенко Н.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю

"Галузеве підприємство "Промсервіс",

вул. СКД, 24, м. Суми, 40024; e-mail:

до відповідача: Приватного підприємства "Консалтингова фірма "Прометей",

; вул. Івана Мазепи, 10, м. Київ, 01010

Філія "Менський сир", ;

вул. Сіверський шлях, 122, м. Мена, Чернігівська область, 15600

предмет спору: про стягнення 12543926,60 грн

За участю: від позивача Кендюшенко А.О., адвокат.

В судовому засіданні на підставі ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Галузеве підприємство "Промсервіс" подано позов до Філії "Менський сир" Приватного підприємства "Консалтингова фірма "Прометей" про стягнення 12543926,60 грн, з яких: 10243166,79 грн заборгованості, 970645,65 грн пені, 152171,32 грн трьох відсотків річних, 1177942,84 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору постачання природного газу №25.39 від 27 жовтня 2016 року.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 26 травня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 16 червня 2022 року; встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та всіх доказів, що підтверджують викладені у відзиві обставини протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі; позивачу встановлено строк протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання відзиву на позов, для подачі до суду відповіді на відзив з одночасним надсиланням копії відповіді на відзив та доданих до неї доказів відповідачу; відповідачу встановлено строк протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання відповіді на відзив для подачі до суду заперечення на відповідь позивача на відзив.

16 червня 2022 року ухвалою Господарського суду Чернігівської області відкладено підготовче засідання на 13 липня 2022 року.

У судовому засіданні 13 липня 2022 року суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 календарних днів та відклав підготовче судове засідання на 03 серпня 2022 року.

Про отримання 19 липня 2022 року ухвали Господарського суду Чернігівської області від 13 липня 2022 року Приватним підприємством "Консалтингова фірма "Прометей" свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення у матеріалах справи /а.с.61/.

Про отримання 19 липня 2022 року ухвали Господарського суду Чернігівської області від 13 липня 2022 року Філією "Менський сир" свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення у матеріалах справи /а.с.62/.

03 серпня 2022 року до суду надійшла заява позивача про стягнення з відповідача у справі витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8572,80 грн. До заяви позивачем додано додаткові документи.

03 серпня 2022 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 23 серпня 2022 року.

У судовому засіданні 23 серпня 2022 року суд перейшов до розгляду справи по суті. Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Суд відклав судове засідання з розгляду справи по суті на 20 вересня 2022 року.

Відзиву на позов відповідачем суду не надано.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні 20 вересня 2022 року представником позивача заявлено клопотання про вирішення питання про судові витрати позивача після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Вислухавши у ході розгляду справи по суті пояснення та доводи представника позивача, встановивши обставини справи та дослідивши подані докази, суд встановив:

27 жовтня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Галузеве підприємство "Промсервіс" (Постачальник) та Приватним підприємством "Консалтингова фірма "Прометей" в особі директора Філії "Менський сир" (Споживач) було укладено договір №25.39 постачання природного газу.

Відповідно до пункту 1.1. договору постачальник зобов`язався поставити споживачу природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому цим договором, а споживач зобов`язався оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених цим договором.

Приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у розрахунковому місяці, оформлюється актом приймання-передачі газу, що складається між сторонами на підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГРМ /п. 3.3. Договору/.

Відповідно до пункту 7.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування з поточного рахунку або внесення через банківську установу грошових коштів на поточний рахунок постачальника за наступним графіком:

-33 % (відсотків) від вартості планового місячного обсягу природного газу до 20 числа місяця поставки газу;

-33 % (відсотків) від вартості планового місячного обсягу природного газу до 30-го числа місяця поставки газу;

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 10-го числа наступного за місяцем поставки.

Згідно п. 12.1., 12.2. Договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2016 року, за винятком обсягів ціни газу, які можуть змінюватися, а в частині проведення розрахунків за газ - до повного погашення заборгованості. Якщо ні одна із сторін за один місяць до закінчення строку дії договору не заявить про свій намір припинити договірні відносини, цей договір вважається пролонгованим сторонами на наступний календарний рік.

На виконання умов Договору позивач у вересні - грудні 2021 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 10189166,79 грн, що підтверджується актами, підписаними та скріпленими печатками обох сторін:

-№184/25.39 від 30 вересня 2021 року на суму 4416206,00 грн;

-№123/25.39 від 31 жовтня 2021 року на суму 815538,97 грн;

-№160/25.39 від 30 листопада 2021 року на суму 2717857,84 грн;

-№128/25.39 від 31 грудня 2021 року на суму 2239563,98 грн /а.с. 14-17/.

Разом з цим у позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача 10243166,79 грн боргу за період вересень - грудень 2021 року.

Відповідач у свою чергу, у порушення умов договору, вартість отриманого ним у період вересень - грудень 2021 року природного газу не оплатив, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 10189166,79 грн.

З матеріалів справи вбачається, що сума боргу відповідача перед позивачем за період вересень - грудень 2021 року становить 10189166,79 грн.

Будь-яких претензій щодо якості, кількості отриманого ним природного газу від відповідача на адресу позивача не надходило та матеріали справи не містять.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, вартість отриманого ним природного газу не оплатив.

Станом на день прийняття рішення відповідач заборгованість у розмірі 10189166,79 грн не сплатив.

Суд звертає увагу на те, що додані до позовної заяви акти приймання-передачі природного газу за вересень - грудень 2021 року посвідчені підписом та печаткою відповідача, що фіксує факт здійснення господарської операції і підтвердження договірних відносин, що є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий природний газ.

Наведені обставини у їх сукупності свідчать про те, що обов`язок відповідача здійснити оплату за отриманий природний газ за укладеним сторонами договором, за актами приймання-передачі зазначеними вище, є документально підтвердженим, що не спростовано відповідачем.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення з відповідача 10189166,79 грн боргу за отриманий природний газ за період вересень - грудень 2021 року є обґрунтованими, підтверджені допустимими доказами, тому доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог у частині стягнення 10189166,79 грн боргу за отриманий природний газ за період вересень - грудень 2021 року.

Позивачем також нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 970645,65 грн пені за періоди: з 10.10.2021 по 10.11.2021; з 10.11.2021 по 10.12.2021; з 10.12.2021 по 10.01.2022; з 10.01.2022 по 21.01.2022; з 21.01.2022 по 18.05.2022.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.216, ч.2 ст.217 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченим цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу України - штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штраф, пеня), яка сплачується у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

Пунктами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Так, пунктом 8.3. Договору передбачено, що уразі невиконання Споживачем умов п.7.1. цього договору Споживач зобов`язується (крім суми заборгованості) сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла за період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Оскільки, судом встановлено наявність прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань по оплаті отриманого ним природного газу, дослідивши поданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 967449,11 грн пені, виходячи з суми боргу - 10189166,79 грн.

Позивачем також нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 1177942,84 грн інфляційних нарахувань за періоди: з 10.10.2021 по 01.11.2021; з 01.11.2021 по 10.11.2021; з 10.11.2021 по 01.12.2021; з 01.12.2021 по 10.12.2021; з 10.12.2021 по 01.01.2022; з 01.01.2022 по 10.01.2022; з 10.01.2022 по 01.02.2022; з 01.02.2022 по 01.03.2022; з 01.03.2022 по 01.04.2022; з 01.04.2022 по 01.05.2022.

Також, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 152171,32 грн трьох відсотків річних за періоди: з 10.10.2021 по 10.11.2021; з 10.11.2021 по 10.12.2021; з 10.12.2021 по 10.01.2022; з 10.01.2022 по 18.05.2022.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, судом встановлено наявність прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань, дослідивши поданих позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 1172273,37 грн інфляційних нарахувань та 151603,21 грн трьох відсотків річних за вказані періоди, виходячи з суми боргу - 10189166,79 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Судовий збір, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Згідно ч. 8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, розрахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Представником позивача у судовому засіданні 20 вересня 2022 року заявлено клопотання про вирішення питання про судові витрати позивача після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше 15 днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч.2 ст.221 Господарського процесуального кодексу України).

У зв`язку з вищезазначеним та з огляду на приписи ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат Товариства з обмеженою відповідальністю "Галузеве підприємство "Промсервіс".

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 221, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватного підприємства "Консалтингова фірма "Прометей" (; вул. Івана Мазепи, 10, м. Київ, 01010) Філії "Менський сир" (; вул. Сіверський шлях, 122, м. Мена, Чернігівська область, 15600) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Галузеве підприємство "Промсервіс" (; вул. СКД, 24, м. Суми, 406,79 грн боргу, 967449,11 грн пені, 1172273,37 грн інфляційних нарахувань, 151603,21 грн трьох відсотків річних, 187207,39 грн судового збору.

3.Призначити судове засідання для розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Галузеве підприємство "Промсервіс" про розподіл судових витрат на 28 вересня 2022 року на 10:00 год. у приміщенні Господарського суду Чернігівської області за адресою: м.Чернігів, проспект Миру, 20, зал судових засідань №302.

4.Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Галузеве підприємство "Промсервіс" протягом 5 (п`яти) днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог надати суду докази щодо понесених ним судових витрат.

5.Повідомити сторін про те, що їх неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду заяви про розподіл судових витрат.

6.В іншій частині позову відмовити.

7.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 20 вересня 2022 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/