РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.09.2022Справа № 910/19444/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О. при секретарі судового засідання Токаревій К.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранслогістика - 2" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування 22 767 816,90 грн., за участю представників позивача - Пономаренко К.П., відповідача - Лапій А.В., Никипорець І.Ф.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про відшкодування 22 767 816,90 грн. шкоди, заподіяної порушенням відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченими п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у подвійному розмірі завданої шкоди на підставі ст. ст. 13, 50, 55 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2021 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 26.01.2022 року.

20.01.2022 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити з тих підстав, що оскільки між сторонами укладено договір, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано, як оплату належно наданих за договором послуг, то такі кошти набуто за наявності правової підстави - договору, і вони не можуть вважатися ні збитками, ні шкодою.

26.01.2022 року в судовому засіданні оголошено перерву на 16.02.2022 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2022 року сторін викликано в судове засідання на 02.03.2022 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2022 року сторін викликано в судове засідання на 15.06.2022 року.

15.06.2022 року позивач подав до суду відповідь на відзив.

15.06.2022 року відповідач подав до суду клопотання про витребування доказів.

У вказаному клопотанні про витребування доказів, відповідач просить суд витребувати докази, які можуть містити інформацію про відшкодування витрат позивачу третіми особами послуг по перевезенню вантажу залізничним транспортом.

Згідно з ч. 1-3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Клопотання відповідача про витребування доказів є необґрунтованим та не підлягає задоволенню, оскільки обставини, які можуть бути встановлені витребовуваними доказами не стосуються предмета спору.

15.06.2022 року в судовому засіданні оголошено перерву на 22.06.2022 року.

22.06.2022 року в судовому засіданні оголошено перерву на 31.08.2022 року.

29.06.2022 року відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.09.2022 року.

02.09.2021 року відповідач подав до суду заяву про відвід судді Чебикіної С.О. від розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2021 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача про відвід судді Чебикіної С.О.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Предметом позову по даній справі є стягнення шкоди відповідно до ст. 55 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем

законодавства про захист економічної конкуренції, що встановлено в рішенні Антимонопольного комітету України від 06.08.2020 року у справі № 130-26.13/102-19, яким встановлено факт порушення акціонерним товариством "Українська залізниця" законодавства про захист економічної конкуренції - визначення малодіяльних вантажних станцій і запровадженні послуги "Подача й збирання вагонів та контейнерів для навантаження або вивантаження на малодіяльні станції, для виконання комерційних операцій, а також роботи пов`язані з прийманням, видачею, навантаженням і вивантаженням", встановленні її вартості та прийняття АМКУ рішення від 06.08.2020 року у справі № 130-26.13/102-19.

За твердженням позивача, внаслідок вчинення відповідачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції з подачі й збирання вагонів та контейнерів для навантаження або вивантаження на малодіяльні станції, для виконання комерційних операцій, а також роботи пов`язані з прийманням, видачею, навантаженням і вивантаженням та встановленні її вартості в розмірі 170,38 грн. за 1 вагон/1 кілометр без ПДВ, позивачем понесені необґрунтовані витрати в сумі 11 383 908,45 грн. (з ПДВ), і відповідно до ст. 55 Закону України "Про захист економічної конкуренції" він має право на відшкодування шкоди у зв`язку з цим у подвійному розмірі.

Позивач стверджує, що не має альтернативи залізничним перевезенням, а тому неподання вагонів для перевезення вантажів позивача призвело б до зупинення його діяльності. У зв`язку з відмовою відповідача погоджувати плани перевезень зернових вантажів та, діючи під примусом з боку відповідача, як монополіста на ринку перевезення вантажів транспортом загального користування, позивач був вимушений, починаючи з січня 2019 року сплачувати грошові кошти за введену відповідачем послугу, що призвело до необґрунтованого завищення вартості перевезення та завдало шкоди позивачу як споживачу послуг залізничного транспорту.

Спір у даній справі виник у зв`язку з вчиненням відповідачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції та необґрунтованого запровадження з 01.03.2019 року послуги, внаслідок чого (вчиненого порушення) позивачу було заподіяно шкоду. Отже, правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України "Про захист економічної конкуренції", який є спеціальним та регулює, зокрема, відшкодування шкоди особам, яким заподіяно шкоду внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно ст. 55 Закону України "Про захист економічної конкуренції" особи, яким заподіяно шкоду внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть звернутися до господарського суду із заявою про її відшкодування. Шкода, заподіяна порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченими пунктами 1, 2, 5, 10, 12, 18, 19 статті 50 цього Закону, відшкодовується особою, що вчинила порушення, у подвійному розмірі завданої шкоди.

Судом встановлено, що 13.02.2018 року між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Українська залізниця" (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртранслогістика - 2" (замовник) укладено договір про надання послуг № 09359/ЦТЛ-2018 (далі - договір), предметом якого є здiйснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні цього договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування вагоном перевізника не є орендною платою.

Сторонами договору укладено ряд додаткових угод до нього.

Відповідно до додаткової угоди до договору від 10.04.2019 року розділ 2 договору доповнено п. 2.1.20 "Компенсувати перевізнику витрати, пов`язані з подачею й збиранням вагонів та контейнерів для навантаження або вивантаження на малодіяльній станції, для виконання комерційних операцій, а також робіт пов`язаних з прийманням, видачою, навантаженням і вивантаженням за ставкою встановленою у додатку 1 до цього договору. Оплата здійснюється за найкоротшу відстань до однієї із сусідніх станцій відкритої для ватажних операцій, зазначений в цьому додатку. Ціна за одиницю після коригування становить 170,38 грн. за 1 вагон/1 кілометр".

У вказаній додатковій угоді зазначено, що позивач є вантажовідправником, вантажоодержувачем та платником.

Суду доведено, а матеріалами справи підтверджено, що на підставі накопичувальних карток, копії яких містяться в матеріалах справи, відповідачем проведено списання з рахунку позивача зі спеціальним режимом використання через філію Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень вартість послуги "за подачу й збирання вагонів та контейнерів для навантаження або вивантаження на малодіяльній станції, для виконання комерційних операцій, для виконання комерційних операцій, а також робіт, пов`язаних з прийманням, видачею навантаженням і вивантаженням" вагонів на загальною сумою 11 383 908,45 грн..

При цьому, факт сплати позивачем та отримання відповідачем коштів у розмірі 11 383 908,45 грн., в т.ч. ПДВ за отриману послугу відповідачем визнається.

Суд констатує факт вчинення відповідачем порушення, передбаченого частиною першою статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", оскільки таке порушення встановлено Антимонопольним комітетом України у рішенні від 06.08.2020 № 470-р у справі № 130-26.13/102-19.

Вказаним рішенням АМКУ визнано, що Акціонерне товариство "Українська залізниця" протягом 2018 року - 31 березня 2020 року займало монопольне становище на ринку перевезення вантажів залізничним транспортом у межах території України із часткою 100 відсотків. Визнано дії Акціонерного товариства "Українська залізниця", які полягають у визначенні малодіяльних вантажних станцій і запровадженні послуги "Подача й збирання вагонів та контейнерів для навантаження або вивантаження на малодіяльні станції, для виконання комерційних операцій, а також роботи пов`язані з прийманням, видачею, навантаженням і вивантаженням" та встановленні її вартості, порушенням, передбаченим частиною першою статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку перевезення вантажів залізничним транспортом у межах території України, що призвело до ущемлення інтересів суб`єктів господарювання (споживачів послуг АТ "Українська залізниця"), яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на ринку. Зобов`язано Акціонерне товариство "Українська залізниця" припинити порушення, зазначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення. За порушення, зазначене в пункті 2 рішення, на Акціонерне товариство "Українська залізниця" накладено штраф у розмірі 18 282 400, 00 грн.

Більше того, не погоджуючись з даним рішенням АМК України, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Антимонопольного комітету України про визнання частково недійсним Рішення № 470-р від 06.08.2020 року.

Разом з тим, судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва № 910/15766/20 від 27.01.2021, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2021 у позові відмовлено.

Таким чином, відповідно до положень ч. 2 ст. 242, ч. 1 ст. 284 ГПК України рішення у справі № 910/15766/20 набрало законної сили 25.05.2021.

В рішенні Господарського суду міста Києва № 910/15766/20, зокрема, встановлено, що вказані дії перевізника створюють для суб`єктів господарювання, які уклали відповідні типові договори й користуються послугами AT "Українська залізниця" з перевезення вантажів, різні умови, оскільки суб`єкти господарювання, які здійснюють приймання/відправлення вантажів зі станцій, які визначені малодіяльними, змушені укладати додаткові угоди до договорів та сплачувати різну вартість за фактично одну послугу - приймання/відправлення вантажів. Суб`єкти господарювання, які використовують малодіяльні станції, також сплачують різну вартість послуги залежно від відстані такої станції до найближчої немалодіяльної. Суб`єкти господарювання, які мають можливість сформувати маршрутну відправку, не сплачують вартість послуги, на відміну від тих, які не мають такої можливості.

Отже, Комітет дійшов висновку, що дії АТ "Українська залізниця" щодо визнання малодіяльних вантажних станцій і запровадження послуги "Подача й збирання вагонів та контейнерів для навантаження або вивантаження на малодіяльні станції, для виконання комерційних операцій, а також роботи пов`язані з прийманням, видачею, навантаженням і вивантаженням" та встановлення її вартості, призводять до ущемлення інтересів суб`єктів господарювання, яке було б неможливим за умови існування конкуренції на ринку.

За результатом дослідження наявних у матеріалах справи доказів, доводів і тверджень учасників справи, суд дійшов висновку про те, що при прийнятті рішення № 470-р від 06.08.2020 року Антимонопольний комітет України повно з`ясував обставини, які мають значення для справи; встановлені Комітетом обставини являються доведеними і підтверджені належними і допустимими доказами; висновки, викладені у рішенні, відповідають обставинам справи; при прийнятті рішення відсутні порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Постановою Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.10.2021 року касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2021 року у справі № 910/15766/20 - без змін.

В п. 16, 17 даної постанови Верховним Судом зазначено, що Суди попередніх інстанцій, повно і всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, яким дали необхідну оцінку, з дотриманням приписів норм матеріального і процесуального права та з наведенням в оскаржуваних судових рішеннях зі справи необхідного мотивування, встановивши, що АТ "Українська залізниця" протягом 2018 року - 31 березня 2020 року займало монопольне становище на ринку перевезення вантажів залізничним транспортом у межах території України із часткою 100 відсотків; дії АТ "Українська залізниця" щодо визнання малодіяльних вантажних станцій і запровадження послуги "Подача й забирання вагонів та контейнерів для навантаження або вивантаження на малодіяльні станції, для виконання комерційних операцій, а також роботи пов`язані з прийманням, видачею, навантаженням і вивантаженням" та встановлення її вартості, призводять до ущемлення інтересів суб`єктів господарювання, яке було б неможливим за умови існування конкуренції на ринку; недоведення АТ "Українська залізниця" наявності передбачених статтею 59 Закону підстав для визнання недійсним Рішення АМК, - дійшли й висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Доводи касаційної скарги даного висновку не спростовують.

При визначенні факту понесення збитків позивачем внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції відповідачем, також, застосовуються інші норми законодавства - ЦК України та ГК України.

Так, положеннями ст. 224 ГК України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані ним збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Законом щодо окремих видів господарських зобов`язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Суду доведено, факт завдання позивачу шкоди та наявність усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме:

- протиправна поведінка заподіювана шкоди (займання монопольного становища та порушення Акціонерним товариством "Українська залізниця" законодавства про захист економічної конкуренції - визначення малодіяльних вантажних станцій і запровадженні послуги "Подача й забирання вагонів та контейнерів для навантаження або вивантаження на малодіяльні станції, для виконання комерційних операцій, а також роботи пов`язані з прийманням, видачею, навантаженням і вивантаженням" та встановленні її вартості, встановлено Рішенням АМКУ від 06.08.2020 року у справі № 130-26.13/102-19);

- наявність шкоди (безпідставне справлення з позивача 11 383 908,45 грн. з ПДВ плати за подачу й забирання вагонів та контейнерів для навантаження або вивантаження на малодіяльні станції, для виконання комерційних операцій, а також роботи пов`язані з прийманням, видачею, навантаженням і вивантаженням);

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою (визначення відповідачем малодіяльних вантажних станцій і запровадженні на них послуги "Подача й забирання вагонів та контейнерів для навантаження або вивантаження на малодіяльні станції, для виконання комерційних операцій, а також роботи пов`язані з прийманням, видачею, навантаженням і вивантаженням" та встановленні її вартості внаслідок зловживанням монопольним становищем та справляння цієї плати), встановлені у рішенні АМКУ від 06.08.2020 року у справі № 130-26.13/102-19;

- вина заподіювана шкоди (презумпція вини особи, яка допустила порушення).

Так, статтею 55 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що особи, яким заподіяно шкоду внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть звернутися до господарського суду із заявою про її відшкодування.

Шкода, заподіяна порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченими пунктами 1, 2, 5, 10, 12, 18, 19 статті 50 цього Закону, відшкодовується особою, що вчинила порушення, у подвійному розмірі завданої шкоди.

Отже, в результаті вчинення відповідачем порушення, передбаченого частиною першою статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", суду доведено, та матеріалами справи підтверджено, що позивачу було завдано шкоди, яка полягає у тому, що відповідачем було безпідставно справлено з позивача плату за подачу й забирання вагонів та контейнерів для навантаження або вивантаження на малодіяльні станції, для виконання комерційних операцій, а також роботи пов`язані з прийманням, видачею, навантаженням і вивантаженням в сумі 11 383 908,45 грн.

В розумінні статей 224 та 225 ГК України понесені позивачем витрати, які полягали у безпідставному справленні з позивача 11 383 908,45 грн. плати за подачу й забирання вагонів та контейнерів для навантаження або вивантаження на малодіяльні станції, для виконання комерційних операцій, а також роботи пов`язані з прийманням, видачею, навантаженням і вивантаженням) є збитками (нанесена відповідачем шкода).

Суд відхиляє як необґрунтовані та безпідставні твердження відповідача, які викладені в відзиві на позовну заяву про те, що оскільки між сторонами укладено договір, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано, як оплату належно наданих за договором про надання послуг, то такі кошти набуто за наявності правової підстави - договору і вони не можуть вважатися ні збитками, ні шкодою, з огляду на те, що такі висновки відповідача повністю спростовуються матеріалами справи.

Суд критично оцінює наданий відповідачем висновок експертів у галузі права, оскільки, наданий висновок виходить за межі, визначені ч. 1 ст. 108 ГПК України, не стосується питання застосування аналогії закону, аналогії права чи змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі.

Експерти у галузі права Берзін П.С. та Птащенка Д.С. не є спеціалістами у сфері господарського права чи процесу, а спеціалізуються у сфері кримінально - виконавчого права. Щодо Птащенка Д.С. відповідачем не додано жодних документів, які б підтверджували кваліфікацію (диплом доктора наук, кандидата наук, доктора філософії).

Таким чином, відповідач не надав суду доказів (у розумінні статті 76 ГПК України), які б спростовували доводи позивача.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оскільки, відповідачем вчинено порушення, передбачене пунктом 2 статті 50 Закону і позивачем доведена та встановлена судом наявність всіх складових елементів для відшкодування шкоди з відповідача, суд прийшов до висновку, що позивач правомірно розраховує шкоду у подвійному розмірі завданої шкоди.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду порушено відповідачем, а тому позовні вимоги про стягнення 22 767 816,90 грн. (11 383 908,45 грн.*2 = 22 767 816,90 грн.) майнової шкоди обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 231, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5; код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранслогістика - 2" (03110, м. Київ, вул. Солом`янська, буд. 3, офіс 815; код 41515562) 22 767 816 (двадцять два мільйони сімсот шістдесят сім тисяч вісімсот шістнадцять) грн. 90 коп. майнової шкоди та 341 517 (триста сорок одну тисячу п`ятсот сімнадцять) грн. 25 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 13.09.2022р.

Суддя С.О. Чебикіна