ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/11124/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.,

розглянув у порядку письмового провадження

касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн "Київпідземшляхбуд" (далі - ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд", відповідач, скаржник) та

Комунального підприємства "Інженерний центр" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - КП "Інженерний центр", скаржник)

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 (суддя: Усатенко І.В.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2022 (колегія суддів: Алданова С.О. (головуючий), судді: Зубець Л.П., Поляков Б.М.)

у справі № 910/11124/19

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Український капітал" (далі - АТ "Банк "Український капітал", позивач, стягувач)

до ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд"

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за участю - КП "Інженерний центр"

за участю - Товариство з обмеженою відповідальністю «Еталон Інвест Плюс» (далі - ТОВ «Еталон Інвест Плюс»).

ВСТУП

Причиною виникнення спору є наявність/відсутність підстав щодо звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником на підставі частини першої статті 336 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог і ухвалених судових рішень.

1.1. АТ "Банк "Український капітал" звернулося до суду з позовом до ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" про стягнення 62 673 516, 30 грн.

1.2. Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.02.2020, яке набрало законної сили 13.10.2020, позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" на користь АТ "Банк "Український капітал" заборгованість зі сплати кредиту у розмірі 20 611 841,00 грн, інфляційні втрати у зв`язку з простроченням сплати кредиту у розмірі 4 303 068,11 грн, інфляційні втрати у зв`язку з простроченням сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1324492,31 грн, 80% річних від простроченої суми кредиту у розмірі 15 396014,47 грн, судовий збір у розмірі 624 531,24 грн, витрати на проведення експертизи у розмірі 24178,00 грн.

1.3. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у справі №910/11124/19 виправлено описку, допущену у резолютивній частині рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 №910/11124/19, а саме: «В резолютивній частині рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 №910/11124/19 зазначити вірну адресу відповідача: "01034, м. Київ, вул. Пушкінська, 9-Г "».

1.4. Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 у справі №910/11124/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2020 та постановою Верховного Суду від 21.07.2020, заяву АТ "Банк "Український капітал" про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у справі задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" на користь АТ "Банк "Український капітал" 139 619,64 грн судових витрат на правничу допомогу.

1.5. На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/11124/19 20.10.2020 видано наказ Господарського суду міста Києва №910/11124/19.

2. Короткий зміст вимог заяви про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником.

2.1. АТ "Банк "Український капітал" 28.10.2021 подало до суду заяву про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником в рахунок виконання наказу від 20.10.2020, виданого Господарським судом міста Києва на підставі рішення від 24.02.2020 у справі №910/11124/19. Крім того, заявник просив визнати наказ від 17.02.2020 у справі №910/12204/17 таким, що не підлягає виконанню.

2.2. На обґрунтування заявлених вимог АТ "Банк "Український капітал" просило звернути стягнення на грошові кошти КП "Інженерний центр" у розмірі 37148792,01 грн, яке є боржником ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд", що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 у справі №910/12204/17.

3. Короткий зміст оскаржуваних судових рішень.

3.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2021, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2022, у справі №910/11124/19 заяву АТ "Банк "Український капітал" про звернення стягнення на кошти третіх осіб задоволено. Звернуто стягнення на грошові кошти КП "Інженерний центр" у розмірі 37 148 792, 01 грн, що має заборгованість перед ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд", підтверджену рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 у справі № 910/12204/17, на користь АТ "Банк "Український Капітал", в рахунок виконання наказу Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у справі № 910/11124/19, виданого на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/11124/19. Відмовлено АТ "Банк "Український Капітал" у задоволенні заяви про визнання наказу Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 у справі №910/12204/17 таким, що не підлягає виконанню.

3.2. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення господарські суди дійшли висновку про обґрунтованість вимог стягувача. Поряд з цим суди відзначили, що з матеріалів справи вбачається наявність заборгованості у КП "Інженерний центр" перед ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд", яка підтверджується рішенням суду, що набрало законної сили, та не виконано на даний момент, а тому у порядку визначеному статтею 336 ГПК України, стягувач вправі звернути стягнення за наказом Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 №910/11124/19.

Суди відзначили, що доказів із яких би вбачалося, що за рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 у справі №910/12204/17 сплачено заборгованість та/або відкрите виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва у справі №910/12204/17 матеріали справи не містять.

Не містять матеріали справи і доказів, що стягувач - ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" у справі № 910/12204/17 був замінений на іншу особу, а тому суди дійшли висновку, що саме ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" на момент розгляду заяви ПАТ "Банк "Український капітал" є стягувачем (кредитором) у справі № 910/12204/17 за наказом від 17.02.2020.

Щодо укладеного ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" договору відступлення права вимоги, суд вказав, що зі змісту даного договору вбачається, що за таким договором передано право вимоги за рішенням суду, а не за зобов`язанням. З огляду на це при укладанні договору відступлення прав вимоги відбулася заміна кредитора не у зобов`язанні, у порядку передбаченому статтями 512, 513, 514 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а фактично відбулася уступка права стягувача за рішенням суду (заміна стягувача за рішенням суду). Порядок здійснення заміни сторони у справі та/або стягувача встановлений процесуальним законом, а саме статтями 52, 334 ГПК України. Однак у відповідному порядку заміна стягувача за наказом у справі №910/12204/17 від 17.02.2020 не здійснювалася, і доказів іншого матеріали справи не містять.

Щодо вимог стягувача про визнання наказу Господарського суду міста Києва, виданого 17.02.2020, таким, що не підлягає виконанню, то господарські суди вказали, на те, що відповідні вимоги на переконання суду є передчасними, оскільки фактичного звернення стягнення наразі не відбулося, а тому такі вимоги не можуть бути заявленими у рамках розгляду справи №910/11124/19.

4. Короткий зміст вимог касаційних скарг.

4.1. У касаційних скаргах до Верховного Суду ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" та КП "Інженерний центр" просили скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2022 у справі №910/11124//19, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити у повному обсязі.

4.2. На обґрунтування своєї правової позиції у поданій касаційній скарзі ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" із посиланням на частину другу статті 287 ГПК України вказує, що при ухвалені оскаржуваних судових рішень господарські суди невірно застосували норми матеріального права, а саме статтю 53 Закону України «Про виконавче провадження», статтю 336 ГПК України, оскільки не встановили власність (належність) коштів боржника, на які звернули стягнення.

Окрім того, на думку скаржника, суд апеляційної інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц, який є подібним до спірних правовідносин.

4.3. В обґрунтування своєї правової позиції КП "Інженерний центр" із посиланням на абзац 2 частини другої статті 287 ГПК України вказує, що при ухвалені оскаржуваних судових рішень господарські суди не застосували до спірних правовідносин положення статті 204 ЦК України та порушили частину першу статті 336 ГПК України, що полягає у зверненні стягнення на грошові кошти скаржника за відсутності у останнього беззаперечної заборгованості перед ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд". Крім того, господарські суди порушили частину першу статті 5, частину першу статті 41 ГПК України та не застосували до спірних правовідносин пункт 2 частини другої статті 16 ЦК України, що полягає у фактичному визнанні недійсним договору відступлення прав вимоги, укладеного між ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" та ТОВ "Еталон Інвест Плюс", не у встановлений законом спосіб та без залучення останніх до участі у розгляді даного спору.

5. Позиція інших учасників справи, викладена у відзиві на касаційні скарги.

5.1. АТ "Банк "Український капітал" 14.09.2022 безпосередньо до Верховного Суду подало відзив на касаційну скаргу ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд", в яких просило залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Крім того, банк просив стягнути з ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" понесені судові витрати.

5.2. АТ "Банк "Український капітал" 14.09.2022 безпосередньо до Верховного Суду подало відзив на касаційну скаргу КП "Інженерний центр", в яких просило залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Крім того, банк просив стягнути з КП "Інженерний центр" понесені судові витрати.

5.3. Від інших осіб відзивів на касаційні скарги на адресу Верховного Суду не надходило.

6. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

6.1. Ухвалою Верховного Суду від 22.08.2022 відкрито касаційне провадження у справі №910/11124/19 за касаційною скаргою ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" на підставі на підставі абзацу 2 частини другої статті 287 ГПК України.

6.2. Ухвалою Верховного Суду від 31.08.2022 за заявою АТ "Банк "Український капітал" продовжено строк для подання відзиву на касаційну скаргу ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" до 16.09.2022.

6.3. Ухвалою Верховного Суду від 01.09.2022 відкрито касаційне провадження у справі №910/11124/19 за касаційною скаргою КП "Інженерний центр" на підставі на підставі абзацу 2 частини другої статті 287 ГПК України. Вирішено здійснювати розгляд касаційних скарг спільно.

6.4. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7. Стислий виклад обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду заяви.

7.1. Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Олефіром О.О. 22.10.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63395707 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 №910/11124/19, накладено арешт на грошові кошти, які містяться на всіх рахунках ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" та накладено арешт на все рухоме майно ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд".

7.2. Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Олефіром О.О. 16.11.2021 заявлено самовідвід у виконавчому провадженні №63395707, про що повідомлено стягувача - АБ «Банк «Український капітал», у зв`язку з чим останній звернувся із заявою про передачу виконавчого провадження до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

7.3. Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амбровським А.В. 17.11.2021 прийнято виконавче провадження №63395707, про що винесено відповідну постанову про прийняття виконавчого провадження.

7.4. Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2020 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.06.2020 у справі №910/12204/17 стягнуто з КП "Інженерний центр" на користь ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" збитки у сумі 37 054 272,96 грн, судовий збір у сумі 81 016, 33 грн та витрати за проведення експертизи у сумі 13 502, 72 грн.

7.5. На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 у справі №910/12204/17 17.02.2020 видано відповідний наказ, строк пред`явлення якого до виконання до 28.01.2023 включно.

7.6. У жовтні 2021 року АТ «Банк «Український капітал» звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником.

7.7. Між ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Капітал Проперті» (далі - ТОВ «Капітал Проперті») 29.12.2020 укладено договір відступлення права вимоги, за яким ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" відступило на користь ТОВ «Капітал Проперті» права вимоги до КП "Інженерний центр", які виникли на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 у справі №910/12204/17, за яким з КП "Інженерний центр" на користь ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" стягнуто збитки у сумі 37 054 272, 96 грн.

7.7.1. Відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2021 у справі №910/3183/21 позов АТ «Банк «Український капітал» до ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" та ТОВ «Капітал Проперті» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 29.12.2020 задоволено у повному обсязі та відповідно визнано такий договір недійсним.

Зазначене рішення залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2021.

Згідно із висновком Господарського суду міста Києва у справі №910/3183/21, з яким погодився Північний апеляційний господарський суд, оспорюваний договір відступлення права вимоги від 29.12.2020 є фраудаторним, тобто вчиненими на шкоду кредитору (позивача).

7.8. Між ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" та ТОВ «Еталон Інвест Плюс» 05.10.2021 укладено договір відступлення права вимоги, за яким ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" відступило на користь ТОВ «Еталон Інвест Плюс» права вимоги до КП "Інженерний центр" на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 у справі № 910/12204/17 (далі - Договір).

На підтвердження факту передачі первісним кредитором новому кредитору права вимоги за договором відступлення права вимоги від 05.10.2021 між сторонами був підписаний акт прийому-передачі документів до Договору, відповідно до якого новому кредитору передані, та отримані останнім такі документи:

- рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 у справі №910/12204/17;

- постанова Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2020 у справі №910/12204/17;

- постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.10.2020 у справі №910/12204/17;

- наказ від 17.02.2020 у справі № 910/12204/17.

7.11. Поряд з цим господарські суди встановили, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що стягувач - ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" у справі №910/12204/17 за наказом від 17.02.2020 був замінений на іншу особу, зокрема ТОВ «Еталон Інвест Плюс», а також доказів того, що рішення у даній справі виконано, чи/або відкрито виконавче провадження.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду попередніх інстанцій.

8.1. Предметом касаційного оскарження є ухвала Господарського суду міста Києва від 13.12.2021, залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2022, в частині задоволення заяви ПАТ "Банк "Український капітал" про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником.

8.2. Відповідно до статті 129-1 Конституції України, положень частини першої статті 18, частини першої статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

8.3. Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон України №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

8.4. Видані господарським судом накази підлягають примусовому виконанню органами державної виконавчої служби (державними виконавцями) відповідно до вимог Закону № 1404-VIII.

8.5. Закон України №1404-VIII передбачає низку заходів примусового виконання рішень, серед яких, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами (пункт 1 частини першої статті 10 Закону України № 1404-VIII).

8.6. Виконуючи рішення суду, виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти, що перебувають на рахунках у банках та інших фінансових установах, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом. За ухилення від виконання розпоряджень виконавця особа, в якої перебуває майно боржника, несе відповідальність відповідно до закону (частини перша, четверта та п`ята статті 53 Закону № 1404-VIII).

8.7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач у цій справі звернувся до суду за захистом свого майнового права, порушеного ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд". Господарський суд розглянув спір у справі №910/11124/19, ухвалив відповідне рішення та видав відповідний наказ. У свою чергу, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Амбровським А.В. 17.11.2021 прийнято виконавче провадження №63395707 (з виконання наказу Господарськогосуду міста Києва від 20.10.2020 №910/11124/19) до свого провадження, про що винесено відповідну постанову.

В подальшому АТ «Банк «Український капітал» звернулось до суду міста Києва із заявою про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником у порядку статті 336 ГПК України.

8.8. Порядок звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, визначено статтею 336 ГПК України. Так, суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Заява розглядається судом протягом десяти днів з дня її надходження. Суд розглядає заяву про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, в судовому засіданні з викликом такої особи та учасників справи, проте їх неявка не перешкоджає розгляду справи за умови належного їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. За заявою стягувача суд може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Про задоволення заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, або про відмову у її задоволенні суд постановляє ухвалу. У разі задоволення заяви судове рішення може бути виконано шляхом звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі в межах заборгованості такої особи перед боржником. Звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, є підставою для визнання виконавчого документа, за яким боржник виступає стягувачем, таким, що не підлягає виконанню в розмірі стягнутої суми.

8.8.1. Верховний Суд під час розгляду даних касаційних скарг звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 08.11.2019 у справі №910/7023/19, відповідно до якої особа, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється нею або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, набуває статусу боржника саме у виконавчому провадженні, розпочатому виконавцем на виконання судового рішення, в силу ухвали суду про задоволення заяви стягувача, а не в межах окремих майнових відносин між стягувачем та такою особою.

8.8.2. Також колегія суддів звертається до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.07.2021 у справі №905/1642/19, де вказано, що подана в порядку статті 336 ГПК України виконавцем чи стягувачем заява про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, є по суті вимогою про стягнення коштів з такої особи з визначених законом підстав, що у разі її задоволення судом має відповідати та забезпечувати досягнення мети виконавчого провадження - реальне виконання судового рішення, шляхом стягнення грошових коштів з особи, яка має заборгованість перед боржником.

8.8.3. У цій судовій процедурі процесуальний закон, визначаючи її ініціатора, у статті 336 ГПК України ототожнює виконавця та стягувача, презюмуючи єдність їх мети у застосуванні цього заходу.

8.8.4. Системний аналіз приписів частини першої статті 336 ГПК України свідчить про те, що такий спеціальний порядок звернення стягнення на грошові кошти передбачений законодавцем задля неупередженого, ефективного, своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, виключно, з метою фактичного виконання рішення суду.

8.8.5. З огляду на положення вказаних норм, під час розгляду заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам відповідно до частини першої статті 336 ГПК України, предметом дослідження суду, у даному випадку, має бути факт наявності заборгованості, що підтверджується належними доказами, які відповідають вимогам статей 76-79 ГПК України, зокрема, це може бути відповідне рішення суду, або факт беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, на які стягувач чи виконавець просить звернути стягнення.

Послідовна та стала правова позиція щодо предмета дослідження у даній категорії справ щодо застосування положень статті 336 ГПК України висловлена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.04.2020 у справі №910/5300/17, постановах Верховного Суду від 23.07.2018 у справі №925/1048/17, від 11.09.2019 у справі №902/1260/15, від 01.08.2019 у справі №927/313/18, від 06.02.2020 у справі №913/381/18.

8.9. Так, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що КП "Інженерний центр" має заборгованість перед ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" на загальну суму 37148792,01 грн, з яких: 37054272,96 грн - сума основної заборгованості; 81016, 33 грн - судовий збір; 13502,72 грн - витрати за проведення експертизи. Дані обставини підтверджуються судовим рішенням у справі від 16.10.2019 №910/12204/17, яке набрало законної сили і на виконання якого виданий наказ, строк дії якого не закінчився, при цьому господарськими судами окремо відзначено, що наказ не виконаний.

Отже, судами попередніх інстанцій вірно застосовано положення статті 336 ГПК України, право застосування якого відповідає вище вказаним правовим позиціям.

8.10. Поряд з цим господарські суди відхилили посилання ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд", що останній вже не є стороною (стягувачем) у справі №910/12204/17 на підставі договору відступлення права вимоги, оскільки зі змісту даного договору вбачається, що за ним передано право вимоги за рішенням суду, а не за зобов`язанням. З огляду на це при укладанні договору відступлення прав вимоги відбулася заміна кредитора не у зобов`язанні, у порядку передбаченому статтями 512, 513, 514 ЦК України, а фактично відбулася уступка права стягувача за рішенням суду (заміна стягувача за рішенням суду). Однак заміна стягувача за наказом у справі №910/12204/17 не здійснювалася.

8.11. З огляду на наведене у пункті 8.10, Верховний Суд вважає за необхідне відзначити таке.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини першої статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що предметом договору відступлення права вимоги, на яке посилається боржник у даній справі, є право вимоги, яке виникло на підставі саме рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/12204/17 від 16.10.2019. З аналізу змісту вказаного договору суди дійшли висновку, що за таким договором передано право вимоги за рішенням суду, а не за зобов`язанням. А тому при укладенні вказаного вище договору не відбулася заміна кредитора у зобов`язанні в порядку, передбаченому чинним законодавством, а фактично відбулася уступка права стягувача за рішенням суду.

Верховний Суд погоджується з даними висновками судів попередніх інстанцій, при цьому колегія суддів звертається до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10.09.2021 у справі №903/323/20, від 15.09.2020 у справі №910/12125/19, від 08.04.2020 у справі №904/147/18, від 10.07.2018 у справі №922/3535/15, від 27.03.2019 у справі №910/386/17, від 28.03.2018 у справі №906/110/16, від 05.04.2018 у справі №923/607/16 та від 03.07.2019 у справі №910/9549/15, де відзначено, що уступка права стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачено.

8.12. За встановлених обставин, а саме наявності заборгованості особи (КП "Інженерний центр"), яка підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили та не виконано перед боржником у цій справі (ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд"), відсутності доказів заміни стягувача у виконавчому провадженні на іншу особу, суди попередніх інстанцій правильно застосували статтю 336 ГПК України.

8.13. Разом з тим, Верховний Суд вважає за необхідне відзначити, що у поданій касаційній скарзі КП "Інженерний центр" помилково вважає, що колегія суддів апеляційної інстанції при здійсненні аналізу правової природи договору відступлення права вимоги, укладеного між ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" та ТОВ "Еталон Інвест Плюс", вийшла за межі своїх повноважень, визнавши фактично недійсним такий договір.

Колегія суддів не може погодитись з такими доводами скаржника, оскільки відповідно до частин першої, другої статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З огляду на те, що основним доводом (аргументом) подаваних апеляційних скарг, зокрема ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" та ТОВ "Еталон Інвест Плюс", було те, що ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" вже не є стороною (стягувачем) у справі №910/12204/17, оскільки відступило свої права на користь ТОВ "Еталон Інвест Плюс" на підставі договору відступлення права вимоги, суд апеляційної інстанції правомірно здійснив перевірку законності та обґрунтованості таких доводів апелянтів.

Так, встановивши: що даний договір за своєю правовою суттю не є договором відступлення права вимоги за зобов`язаннями ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" перед КП "Інженерний центр"; що на підставі такого договору відсутні правові підстави для заміни кредитора у вказаному зобов`язанні на ТОВ "Еталон Інвест Плюс", апеляційний суд у межах повноважень, визначених статтею 269 ГПК України, з дотриманням норм процесуального права дійшов висновків, що дані доводи апеляційних скарг є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Поряд з цим слід відзначити і те, що з аналізу оскаржуваної постанови не вбачається прямих висновків колегії суддів Північного апеляційного господарського суду про визнання даного договору відступлення права вимоги недійсним. У цьому контексті колегія суддів вказала, що договір, що укладається, зокрема і наданий договір відступлення права вимоги, має відповідати вимогам щодо форми і змісту, визначених статтею 203 ЦК України, а недодержання таких вимог може бути наслідком застосування положень статті 215 ЦК України.

8.14. Щодо доводів ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" про неврахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц, Верховний Суд відзначає таке.

8.14.1. Предметом спору у наведеній справі є стягнення коштів за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит». Предметом касаційного оскарження є рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13.05.2019 та постанова Київського апеляційного суду від 03.12.2019.

Так, Велика Палата Верховного Суду при перегляді оскаржуваних судових рішень відзначила, що:

«Похідний інтерес кредитора у стягненні коштів з третіх осіб, винних боржнику, може реалізовуватися у виконавчому провадженні. Отримавши судове рішення про стягнення з боржника коштів, кредитор у статусі стягувача звертається з заявою про примусове виконання рішення. Відповідно до частини першої статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб; зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику. Якщо такі особи визнали, що у них перебуває майно боржника, або майно та кошти, що належать боржнику від таких осіб, і надіслали виконавцю відомості про це, то виконавець звертає стягнення на таке майно та кошти в порядку, визначеному частинами другою - четвертою зазначеної статті. Внаслідок стягнення коштів з інших осіб у боржника замість права вимоги до них з`являється ліквідний актив - грошові кошти, за рахунок яких може бути задоволена грошова вимога кредитора до боржника. У таких випадках кредитор боржника не вправі вимагати сплати коштів, належних від інших осіб боржнику, як на свою користь, так і на користь боржника, але вправі вимагати належної поведінки виконавця, зокрема щодо звернення стягнення на кошти, що належать боржнику від інших осіб. Для цього кредитор може оскаржити рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення до суду відповідно до розділу Х Закону України «Про виконавче провадження».

8.14.2. Водночас колегія суддів звертає увагу скаржника, що чинним законодавством, зокрема статтею 336 ГПК України, передбачено право стягувача або державного чи приватного виконавця звернутись до суду, що розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Тобто, процесуальний закон визначає право як стягувача, так і виконавця (державного, приватного) на звернення до суду із вказаною заявою у порядку статті 336 ГПК України, презюмуючи при цьому єдність їх мети у застосуванні цього заходу. Верховний Суд звертає увагу, що частина перша статті 336 ГПК України охоплює саме випадок звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Разом з тим, відповідно до статті 53 Закону України №1404-VIII визначено, що виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику. Після надходження відомостей про наявність майна боржника виконавець проводить опис такого майна, накладає на нього арешт, вилучає його і реалізує в установленому цим Законом порядку. Якщо особа, в якої перебуває майно боржника, перешкоджає виконавцю у вилученні такого майна, воно вилучається виконавцем у примусовому порядку.

Тобто, даною нормою передбачена процедура звернення стягнення як на майно боржника що перебуває в інших осіб, так і на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб, саме виконавцем (державним/приватним), у порядку наданих йому повноважень Законом України №1404-VIII та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Також частина четверта статті 53 даного Закону передбачає, що на належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти, що перебувають на рахунках у банках та інших фінансових установах, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом.

Верховний Суд звертає увагу, що скаржником здійснено власне тлумачення вказаних норм закону, фактично ототожнивши їх. Водночас стаття 336 ГПК регламентує спеціальні умови та порядок звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником і такі умови та порядок відрізняються від загального порядку звернення стягнення на майно, передбаченого Законом № 1404-VIII.

8.14.3. Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд погоджується з висновками господарського апеляційного суду, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц не є подібною до правовідносин у справі №910/11124/19 за змістовним критерієм, оскільки Велика Палата Верховного Суду виклала правові висновки щодо дій виконавця у порядку статті 53 Закону України №1404-VIII, а у справі №910/11124/19 саме стягувач звернувся до суду у порядку, визначеному статтею 336 ГПК України.

При цьому Суд звертається до постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 щодо визначення критеріїв подібності правовідносин.

8.14.4. Щодо посилань скаржника, що суд апеляційної інстанції у своїх висновках послався на статтю 51 Закону України №1404-VIII (замість статті 53), Верховний Суд відзначає, що відповідно до частини другої статті 309 ГПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

8.15. Верховний Суд звертає увагу на те, що хоча поняття «обґрунтованого» рішення не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент учасників справи, а міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення, проте суд у будь-якому випадку, навіть без відображення окремих аргументів у своєму рішенні (якщо він вважає їх такими, що не впливають на правильне рішення спору або не відносяться до суті справи), в силу імперативних приписів статті 236 ГПК України повинен під час розгляду справи надати оцінку особливо тим аргументам учасників справи, оцінка яких є необхідною для правильного вирішення спору.

Суд зауважує, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є компетенцією виключно національних судів першої та апеляційної інстанцій. Проте зважаючи на прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

8.16. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у касаційних скаргах, не спростовують вказаного висновку.

8.17. Водночас суд касаційної інстанції приймає доводи, наведені у відзивах на касаційні скарги, у тій мірі, в якій вони узгоджуються з викладеним у цій постанові.

9. Висновки за результатами розгляду касаційних скарг.

9.1. Доводи скаржників в частині оскарження судових рішень про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, при ухваленні оскаржуваних судових рішень за результатами перегляд справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у розділі 8 цієї постанови.

9.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.3. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційні скарги без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційних скаргах не підтвердилися та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційні скарги слід залишити без задоволення.

10. Судові витрати.

10.1. Судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції за касаційною скаргою ТОВ "Концерн "Київпідземшляхбуд" покладаються на скаржника, оскільки Касаційний господарський суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

10.2. Судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції за касаційною скаргою КП "Інженерний центр" покладаються на скаржника, оскільки Касаційний господарський суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

10.3. Клопотання АТ "Банк "Український капітал" щодо розподілу судових витрат розглядатимуться Судом після подання заявником у строк, визначений ГПК України, належних доказів понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн "Київпідземшляхбуд" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2022 у справі №910/11124/19 - залишити без задоволення.

2. Касаційну скаргу Комунального підприємства "Інженерний центр" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2022 у справі №910/11124/19 - залишити без задоволення.

3. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2022 у справі №910/11124/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Колос