ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2022 Справа № 922/830/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Дніпроазот" (адреса: 51909, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. С. Х. Горобця, буд. 1; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Східна Торгівельна Компанія" (адреса: 61052, м. Харків, вул. Суздальські ряди, буд. 12/1, офіс 2-10; )
про стягнення 1633001,05 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Шаверін Д. С. (довіреність № 144/016-юр від 10.11.2021);

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Дніпроазот" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Східна Торгівельна Компанія" (далі - відповідач) 1633001,05 грн., з яких:

759480,00 грн. - заборгованості;

4346,90 грн. - 3% річних;

84069,12 грн. - інфляційних втрат за лютий, березень та квітень 2022 року;

28979,35 грн. - пені;

741636,00 грн. - штрафу;

14489,68 грн. - процентів.

Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки хімічної продукції № 155535 від 04.01.2022 щодо оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.05.2022 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, та відкрито провадження у справі; постановлено розглядати зазначену справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.06.2022 призначено підготовче судове засідання на 21.07.2022.

Позивач звернувся до суду з заявою № 016/юр-Ш/830 від 12.07.2022 (вх. № 6598 від 14.07.2022) про зменшення розміру позовних вимог.

В подальшому, позивач звернувся до суду з ще однією заявою (вх. № 6739 від 18.07.2022) про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд не враховувати при розгляді справи подану заяву № 016/юр-Ш/830 від 12.07.2022; та за наслідками розгляду справи стягнути відповідача:

159480,00 грн. - основного боргу;

6043,67 грн. - 3% річних;

82502,23 грн. - інфляційних втрат;

40291,13 грн. пені;

74163,60 грн. штрафу;

20145,57 грн. - процентів.

Дана заява обґрунтована з посиланням на те, що відповідачем було частково сплачено основний борг після звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.07.2022 задоволено заяву позивача (вх. № 6739 від 18.07.2022) про зменшення розміру позовних вимог, продовжено розгляд позовних вимог у даній справі з її урахуванням та відкладено підготовче засідання на 15.08.2022.

В подальшому, позивач надіслав на адресу суду ще одну заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 7877 від 08.08.2022), в якій за наслідками розгляду справи просить суд стягнути з відповідача:

6043,67 грн. - 3% річних;

82502,23 грн. - інфляційних втрат;

40291,13 грн. - пені;

74163,60 грн. - штрафу;

20145,57 грн. - процентів.

Дана заява обґрунтована з посиланням на те, що відповідачем було частково сплачено основний борг після звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.08.2022 задоволено заяву позивача (вх. № 7877 від 08.08.2022) про зменшення розміру позовних вимог, продовжено розгляд позовних вимог у даній справі з її урахуванням.

В процесі розгляду справи на стадії підготовчого провадження відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.08.2022.

На судове засідання 15.08.2022 прибув представник позивача (в режимі відеоконференції), який підтримує позицію, викладену у позовній заяві, просить суд її задовольнити.

Відповідач у судове засідання 14.02.2022 свого уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, про що зокрема свідчить, зворотне поштове повідомлення про вручення уповноваженому представнику відповідача копії ухвали, та факт звернення його уповноваженого представника з заявою (вх. № 8989 від 31.08.2022) про ознайомлення з матеріалами справи.

Оскільки неявка на судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. 202 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, року між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем укладено Договір поставки хімічної продукції № 155535 від 04.01.2022 (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1.-1.2.) постачальник зобов`язався поставляти покупцю гіпохлорит натрію технічний (далі - хімічна продукція), а покупець зобов`язався прийняти хімічну продукцію та оплатити її вартість.

Відповідно до п. 3.1, Договору, хімічна продукція поставляється на умовах EXW склад постачальника (Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. С.Х.Горобця, 1).

Пунктом 3.11 Договору передбачено, що постачальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання по поставці хімічної продукції покупцю з моменту надання певної кількості хімічної продукції в розпорядження покупця або вказаної ним особи (перевізникові, вантажоодержувачеві) на складі Постачальника. Датою поставки хімічної продукції є дата оформлення накладної на відпуск хімічної продукції (дата накладної-вимоги на відпуск хімічної продукції).

Пунктом 2.3 Договору встановлено, що Покупець зобов`язаний оплатити поставлену (передану) йому хімічну продукцію протягом 30 календарних днів від дати поставки цієї хімічної продукції.

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що у разі порушення строків оплати хімічної продукції покупець зобов`язаний сплатити постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від вартості неоплаченої в строк хімічної продукції, за кожен день прострочення платежу. За прострочення оплати хімічної продукції більш ніж на 30 календарних днів, покупець додатково до пені і не виключаючи її, сплачує постачальникові штраф у розмірі 7% від неоплаченої суми в строк хімічної продукції.

Згідно з пунктом 8.7 Договору сторони, керуючись приписами ст.ст. 536, 692 ЦК України, погодили, що покупець сплачує постачальнику проценти за весь строк користування чужими грошовими коштами у розмірі облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який нараховуються проценти. При цьому, часом користування чужими грошовими коштами визнається проміжок часу, що починається з першого дня прострочення виконання покупцем своїх грошових зобов`язань за договором і закінчується у день повного виконання ним цих зобов`язань, а базою для обчислення процентів є сума прострочених Покупцем до сплати грошових коштів.

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання умов договору за відповідними заявками відповідача поставив останньому хімічну продукцію за наступними товарно-транспортними накладними: № 162274 від 05.01.2022 на суму 121320 грн., № 162392 від 11.01.2022 на суму 118320 грн., № 162493 від 13.01.2022 на суму 118680 грн., № 162643 від 18.01.2022 на суму 118440 грн., № 162747 від 20.01.2022 на суму 118800 грн., № 163025 від 27.01.2022 на суму 120120 грн., № 163123 від 31.01.2022 на суму 118680 грн., № 163170 від 01.02.2022 на суму 119280 грн., № 163278 від 03.02.2022 на суму 118200 грн., № 163464 від 08.02.2022 на суму 117600 грн., № 163575 від 10.02.2022 на суму 120120 грн., № 163704 від 15.02.2022 на суму 110760 грн., № 163791 від 17.02.2022 на суму 116640 грн., № 163892 від 21.02.2022 на суму 118080 грн., а всього на загальну суму 1655040 грн.

Відповідач здійснив оплату даної продукції за наступними платіжними дорученнями: від 04.02.2022 на суму 121320,00 грн., від 09.02.2022 на суму 118320,00 грн., від 14.02.2022 на суму 118680,00 грн., від 17.02.2022 на суму 118440,00 грн., від 21.02.2022 на суму 118800,00 грн., від 19.04.2022 на суму 100000,00 грн., від 27.04.2022 на суму 100000,00 грн., від 10.05.2022 на суму 100000,00 грн., від 13.05.2022 на суму 100000 грн., від 20.05.2022 на суму 100000 грн.,, від 25.05.2022 на суму 100000 грн., від 16.06.2022 на суму 100000 грн., від 01.07.2022 на суму 100000 грн., від 11.07.2022 на суму 100000 грн., від 28.07.2022 на суму 159480 грн.

Однак, здійснюючи оплату поставленої продукції відповідач порушив п. 2.3. договору, а саме допустив прострочення оплати.

В зв`язку з зазначеними обставинами позивач на підставі п. п. 5.2., 8.7. договору, ст. 692, 536, 625 ЦК України нарахував відповідачу 6043,67 грн. 3% річних, 82502,23 грн. інфляційних втрат, 40291,13 грн. пені, 74163,60 грн. штрафу, 20145,57 грн. процентів.

Обставини щодо стягнення зазначених нарахувань стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За умовами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За умовами ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За змістом ст. ст. 598-599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Щодо вимог про стягнення інфляційних та 3% річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

В зв`язку з тим, що відповідач допустив прострочення оплати продукції, зазначені обставини, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надають право позивачу на нарахування 3% річних, та інфляційних за весь час прострочення.

Перевіривши за допомогою інструменту Калькулятори системи інформаційно-правового забезпечення Ліга: закон здійснений позивачем розрахунок річних, суд констатує його арифметичну вірність та відповідність вказаним положенням Закону та умовам договору.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову, та стягнення з відповідача на користь позивача 6043,67 грн. 3% річних, 82502,23 грн. інфляційних втрат за загальний період прострочення виконання зобов`язання з оплати за кожною з видаткових накладних окремо з 13.02.2022 по 31.05.2022

Щодо вимог про стягнення штрафу та пені.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що у разі порушення строків оплати хімічної продукції покупець зобов`язаний сплатити постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від вартості неоплаченої в строк хімічної продукції, за кожен день прострочення платежу. За прострочення оплати хімічної продукції більш ніж на 30 календарних днів, покупець додатково до пені і не виключаючи її, сплачує постачальникові штраф у розмірі 7% від неоплаченої суми в строк хімічної продукції.

В зв`язку з тим, що відповідач допустив прострочення оплати продукції, нарахування позивачем відповідачу пені та штрафу за допущені порушення умов договору є таким, що відповідають умовам договору та вимогам вказаних вище положень чинного законодавства.

Перевіривши за допомогою інструменту Калькулятори системи інформаційно-правового забезпечення Ліга: закон розрахунок пені та штрафу суд констатує, що він відповідає вимогам чинного законодавства України, умовам укладеного між сторонами договору та є таким, що не містить арифметичних помилок.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову в даній частині та стягнення з відповідача на користь позивача 40291,13 грн. пені за загальний період прострочення виконання зобов`язання з оплати за кожною з видаткових накладних окремо з 13.02.2022 по 31.05.2022, а також 74163,60 грн. штрафу.

Щодо вимог про стягнення процентів.

Як вже зазначалося, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення процентів позивач посилається на п. 8.7. Договору, яким передбачено, що сторони керуючись приписами ст.ст. 536, 692 ЦК України, погодили, що покупець сплачує постачальнику проценти за весь строк користування чужими грошовими коштами у розмірі облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який нараховуються проценти. При цьому, часом користування чужими грошовими коштами визнається проміжок часу, що починається з першого дня прострочення виконання покупцем своїх грошових зобов`язань за договором і закінчується у день повного виконання ним цих зобов`язань, а базою для обчислення процентів є сума прострочених Покупцем до сплати грошових коштів.

Частиною 3 ст. 692 ЦК України передбачено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 693 ЦК України, на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Разом з тим, в п. 19-20 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.05.2020 по справі № 922/3578/18 викладено наступний правовий висновок:

«19. частиною другою статті 625 ЦК України конкретизовано визначений статтями 536 та 693 цього Кодексу обов`язок покупця сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами з визначенням додаткового зобов`язання боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

20. З огляду на таке обмеження законодавця щодо розміру трьох процентів річних, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погоджується з тим, що частиною другою статті 625 ЦК України передбачено можливість визначення розміру процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом, передбаченим договором, та обмеження свободи сторін в укладенні договору на предмет визначення іншої методики нарахування процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами згідно із статтями 693, 536, 625 ЦК України.»

Суд зазначає, що в межах даної справи позивач скористався своїм правом на нарахування відповідачу 3% річних за кожен день прострочення, нарахованих за правилами, передбаченими ст. 625 ЦК України.

Однак, в даному випадку сторонами в п. 8.7. договору передбачено можливість нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами іншим способом, а саме, шляхом сплати постачальником процентів за весь строк користування чужими грошовими коштами у розмірі облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який нараховуються проценти.

Проте, згідно з визначенням поняття неустойки, що передбачено статтею 549 ЦК України, грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов`язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, є пеня.

Отже, проценти за користування чужими грошовими коштами, які за умовами пункту 8.7. укладеного між сторонами у справі договору за своєю правовою природою, ураховуючи спосіб їх обчислення, підпадають під визначення пені.

Однак, п. 5.2 Договору сторонами договору вже передбачено сплату постачальником пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від вартості неоплаченої в строк хімічної продукції, за кожен день прострочення платежу.

Зазначене дає можливість дійти висновку про те, що умовами договору передбачено подвійне стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання покупцем, що не узгоджується з приписами ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

До того ж, за змістом ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Як вже зазначалося, в межах даної справи підлягає задоволенню заявлений позивачем позов в частині стягнення з відповідача пені, нарахованої на підставі п. 5.2. договору, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 14489,68 грн. процентів слід відмовити з зазначених вище підстав та мотивів.

Крім того, за наслідками розгляду справи з урахуванням вимог ст. ст. 123, 126, 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 3045 грн. грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 130, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Східна Торгівельна Компанія" (адреса: 61052, м. Харків, вул. Суздальські ряди, буд. 12/1, офіс 2-10; ) на користь Акціонерного товариства "Дніпроазот" (адреса: 51909, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. С. Х. Горобця, буд. 1; ):

6043,67 грн. 3% річних;

82502,23 грн. інфляційних втрат;

40291,13 грн. пені;

74163,60 грн. штрафу;

3045 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.І. Байбак