ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.09.2022 Справа №905/2432/21

Суддя Господарського суду Донецької області Чернова О.В., за участю секретаря судового засідання Семенової М.О., розглянувши у відкритому судовому матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТМАШ», м. Дніпро

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «СПЕЦВУГЛЕМАШ», м. Торецьк Донецької області в особі Голови комісії з припинення (реорганізації) Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «СПЕЦВУГЛЕМАШ», м. Торецьк Донецької області Атаманенка Сергія Анатолійовича

про зобов`язання включити грошові вимоги до передавального акту,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТМАШ», м. Дніпро звернулося до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «СПЕЦВУГЛЕМАШ», м. Торецьк Донецької області в особі Голови комісії з припинення (реорганізації) Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «СПЕЦВУГЛЕМАШ», м. Торецьк Донецької області Атаманенка Сергія Анатолійовича зобов`язання включити грошові вимоги до передавального акту.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що останнім направлено на адресу Голови комісії з припинення (реорганізації) Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «СПЕЦВУГЛЕМАШ», ОСОБА_1 заяву про визнання кредиторських вимог, однак конверт з поштовим відправленням повернувся на адресу позивача. За твердженням позивача, Голова комісії з припинення (реорганізації) Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «СПЕЦВУГЛЕМАШ» Атаманенко Сергій Анатолійович умисно ухилився від отримання заяви позивача та не включив грошові вимоги останнього до передавального акту.

Нормативно свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланням на статті 104-105, 107-108, 112, 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав до суду належним чином засвідчені копії повідомлення кредиторів про припинення шляхом реорганізації (перетворення), заяви про визнання кредиторських вимог з доказами направлення заяви, договорів з додатковими угодами, специфікацій, видаткових накладних, банківських квитанцій, акту звірки взаєморозрахунків.

З дотриманням приписів ст.6 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/2432/21 визначено суддю Чернову О.В.

Ухвалою господарського суду від 24.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/2432/21. Справу №905/2432/21 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 17.01.2022.

05.01.2022 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі, за змістом якої останній просить закрити провадження у справі №905/2432/21 у зв`язку з відсутністю предмета спору. В обґрунтування вказаного клопотання відповідач зазначає, що позивач плутає поняття «ліквідації» з «перетворенням», та положення приписів Цивільного кодексу України не дають підстав позивачеві на звернення до суду з відповідним позовом у зв`язку з перетворенням боржника. Станом на дату подання такої заяви процес перетворення відповідача не є завершеним та триває. Як стверджує відповідач, вбачається відсутність предмета спору. Також, відповідач зазначає, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження про не включення в передавальний акт вимог позивача і останній робить безпідставні припущення щодо «умисного ухилення від отримання» поштової кореспонденції головою комісії з припинення (реорганізації) відповідача.

Ухвалою суду від 17.01.2022 відкладено підготовче засідання на 21.02.2022.

Ухвалою господарського суду від 21.02.2022 продовжено строк підготовчого провадження у справі №905/2432/21 на тридцять днів; відкладено підготовче засідання на 23.03.2022.

У зв`язку з введенням воєнного стану, постійними обстрілами міста Харкова та веденням активних бойових дій на території Харківської області, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників справи, підготовче засідання, призначене на 23.03.2022 у справі №905/2432/21.

Ухвалою господарського суду від 22.07.2022 зобов`язано учасників справи надати суду обґрунтовані пояснення щодо можливості подальшого розгляду справи та призначення підготовчого засідання у справі №905/2432/21 в умовах воєнного стану у строк до 15.08.2022.

02.08.2022 електронною поштою до суду від позивача надійшли заперечення щодо закриття провадження у справі, в яких останній, посилаючись на приписи Цивільного кодексу України та судову практику, вказує про необхідність застосування аналогії закону, оскільки інших способів поновити порушене право позивача, окрім звернення до суду з відповідним способом, не визначені.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 16.08.2021 у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «СПЕЦВУГЛЕМАШ», м. Торецьк Донецької області б/н від 04.01.2022 про закриття провадження у справі відмовлено. Призначено підготовче засідання на 01.09.2022.

Ухвалою господарського суду від 01.09.2022 закрито підготовче провадження у справі №905/2432/21 та призначити розгляд справи по суті на 21.09.2022.

У судове засідання представники сторін не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені шляхом направлення ухвали суду на електронні пошти сторін.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що сторони повідомлені належним чином про дату та час судового засідання, судом створені усі умови та сторонам наданий достатній час для реалізації ними своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ч.1 ст.178 та ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами.

З`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в порядку статті 210 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

12.08.2021 відповідно до протоколу №6/2021 загальними зборами акціонерів Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «СПЕЦВУГЛЕМАШ» прийнято рішення про припинення шляхом реорганізації (перетворення) останнього у Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «СПЕЦВУГЛЕМАШ», яке відповідно до Цивільного кодексу України з моменту державної реєстрації виступатиме повним правонаступником майна, прав та обов`язків Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «СПЕЦВУГЛЕМАШ».

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 18.07.2021 внесено рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ним органу щодо припинення юридичної особи в результаті її організації.

Відповідачем направлено на адресу Позивача Повідомлення кредиторів про припинення шляхом реорганізації (перетворення) юридичної особи, за змістом якого термін пред`явлення кредиторами вимог до 17.10.2021, та повідомлено, що усі активи та зобов`язання повному обсязі переходять до товариства правонаступника. Якщо кредитор не звернувся у строк, передбачений ч. 2 ст. 82 Закону України «Про акціонерні товариства» до Товариства з письмовою вимогою, вважається, що він не вимагає від останнього вчинення додаткових дій щодо зобов`язань перед ним. В такому разі, зобов`язання Товариства перед кредитором будуть передані згідно з передавальним актом підприємству-правонаступнику Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничому підприємство «СПЕЦВУГЛЕМАШ».

Позивач направив на адресу Відповідача заяву б/н від 07.10.2021 про визнання кредиторських вимог, за змістом якої просив включити до передавального акту кредиторські вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТМАШ» в сумі 1978780,96грн; сплатити кредитору заборгованість в сумі 1978780,96грн.

Вказана заява направлена на адресу Відповідача 13.10.2021, що підтверджується описом вкладення та поштовою накладною.

Поштове відправлення з заявою б/н від 07.10.2021 про визнання кредиторських вимог повернулось на адресу Позивача 19.11.2021 з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

За твердженням позивача, Голова комісії з припинення (реорганізації) Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «СПЕЦВУГЛЕМАШ» Атаманенко Сергій Анатолійович умисно ухилився від отримання заяви позивача та не включив грошові вимоги останнього до передавального акту.

Посилаючись на порушення своїх прав та інтересів, Позивач звернувся до суду з відповідним позовом про зобов`язання включити грошові вимоги до передавального акту.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Згідно з статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України. Аналогічні положення містить стаття 20 Господарського кодексу України.

Виходячи з системного аналізу статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів покладено саме на позивача.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004 Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права, таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Одночасно з цим, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу, а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

На підставі викладеного, виходячи з предмету та підстав позовних вимог, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту у цьому випадку ніяким чином не призведе до відновлення прав та законних інтересів позивача з огляду на таке.

Частиною 1 статті 104 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до частини 3 статті 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодекс призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

Згідно з частиною 1 статті 106 Цивільного кодексу України злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

Відповідно до частин 1-3 статті 107 Цивільного кодексу України кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов`язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов`язання, або забезпечення виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом. Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

Як вже було зазначено, 12.08.2021 відповідно до протоколу №6/2021 загальними зборами акціонерів Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «СПЕЦВУГЛЕМАШ» прийнято рішення про припинення шляхом реорганізації (перетворення) останнього у Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «СПЕЦВУГЛЕМАШ», яке відповідно до Цивільного кодексу України з моменту державної реєстрації виступатиме повним правонаступником майна, прав та обов`язків Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «СПЕЦВУГЛЕМАШ».

Тобто, засновником відповідача прийнято рішення про припинення юридичної особи відповідача шляхом реорганізації, а саме перетворення.

За приписами частини 6 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у разі перетворення юридичних осіб здійснюється державна реєстрація припинення юридичної особи, що припиняється у результаті перетворення, та державна реєстрація новоутвореної юридичної особи. Перетворення вважається завершеним з дати державної реєстрації новоутвореної юридичної особи.

Відповідно до приписів статті 108 Цивільного кодексу України перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми.

У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи.

Отже, вказана форма реорганізації характеризується переходом усіх прав та обов`язків суб`єктів, що реорганізуються, в порядку універсального правонаступництва до іншої особи. Тобто, обов`язковою умовою реорганізації юридичної особи шляхом приєднання є універсальне правонаступництво за її зобов`язаннями.

Суд звертає увагу на те, що при універсальному правонаступництві майно особи, як сукупність прав та обов`язків, які їй належать, переходить до правонаступника як єдине ціле, причому в цій сукупності єдиним актом переходять всі окремі права та обов`язки, які належали на момент правонаступництва особі, яка припиняється, незалежно від того, виявлені вони на цей момент чи ні, відображені чи ні вони в передавальному акті. При універсальному правонаступництві, зважаючи на відсутність повної визначеності у складі майна, правонаступник спрямовує свою волю не на набуття окремих прав або обов`язків, а на набуття усієї їх сукупності. В результаті він вступає навіть в такі правовідносини, про існування яких міг не знати.

Таким чином, внаслідок перетворення правонаступником завжди буде одна особа, будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий.

Системний аналіз норм статей 106, 107 Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» дає підстави стверджувати, що передавальний акт призначений для забезпечення обліку прав та обов`язків, які передаються при реорганізації, і його затвердження як юридичний факт не має самостійного значення для виникнення універсального правонаступництва.

Окрім того, за приписами частин 1,2 статті 107 Цивільного кодексу України кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов`язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов`язання, або забезпечення виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом. Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами.

Тобто, чинним законодавством визначено, що положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами повинен містити саме розподільчий баланс при застосуванні такої форми реорганізації як поділ.

Таким чином, за наслідками реорганізації відповідача шляхом його перетворення до іншої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «СПЕЦВУГЛЕМАШ» переходять всі права та обов`язки Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «СПЕЦВУГЛЕМАШ», тобто, має місце універсальне правонаступництво.

У даному випадку невключення кредиторських вимог позивача в передавальний акт не змінює та не припиняє права позивача вимагати виконання зобов`язань за договорами, а отже, обраний позивачем спосіб захисту майнових прав не є ефективним у розумінні статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ефективним способом захисту в цьому випадку є звернення позивача з позовом до суду в установленому законом порядку про стягнення заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 29.09.2020 у справі №908/2337/19.

Також суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 82 Закону України «Про акціонерні товариства» кредитор, вимоги якого до акціонерного товариства, діяльність якого припиняється внаслідок злиття, приєднання, поділу, перетворення або з якого здійснюється виділ, не забезпечені договорами застави чи поруки, протягом 20 днів після надіслання йому повідомлення про припинення товариства може звернутися з письмовою вимогою про здійснення на вибір товариства однієї з таких дій: забезпечення виконання зобов`язань шляхом укладення договорів застави чи поруки, дострокового припинення або виконання зобов`язань перед кредитором та відшкодування збитків, якщо інше не передбачено правочином між товариством та кредитором. У разі якщо кредитор не звернувся у строк, передбачений цією частиною, до товариства з письмовою вимогою, вважається, що він не вимагає від товариства вчинення додаткових дій щодо зобов`язань перед ним.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не вимагає за своєю кредиторською вимогою додаткових дій щодо зобов`язань перед ним та неотримання відповідачем такої кредиторської вимоги не тягне за собою порушення передбачених у позивача прав відповідно до статті 82 Закону України «Про акціонерні товариства».

У той час, відповідно до приписів законодавства та змісту Повідомлення кредиторів зобов`язання Відповідача перед Позивачем будуть передані до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «СПЕЦВУГЛЕМАШ» відповідно до передавального акту та Позивачем не надано суду належних доказів невключення вимог останнього до передавального акту.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність. Допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Проаналізувавши встановлені у справі обставини, оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, господарський суд, враховуючи наведені положення цивільного і господарського законодавства, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 7, 13, 42, 86, 123, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТМАШ», м. Дніпро до Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «СПЕЦВУГЛЕМАШ», м. Торецьк Донецької області в особі Голови комісії з припинення (реорганізації) Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «СПЕЦВУГЛЕМАШ», м. Торецьк Донецької області Атаманенка Сергія Анатолійовича про зобов`язання включити грошові вимоги до передавального акту відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку, передбаченому розділом ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Чернова

У судовому засіданні 21.09.2022 складено та підписано повний текст рішення.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.