СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Харків Справа № 922/5034/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Шутенко І.А. , суддя Гребенюк Н.В.

при секретарі Овчаренко О.С.

за участю представників сторін:

позивача Яценко А.О.

відповідача Лаврова М.А.

розглянувши апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" (вх. №563 Х/) на рішення господарського суду Харківської області від 21.02.2022 у справі № 922/5034/21 (повний текст складений суддею Добрелєю Н.С. 21.02.22 в приміщенні господарського суду Харківської області)

за позовом ФО-П Василевський Віктор Якович

до акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця"

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Василевський Віктор Якович звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" про стягнення 305400,00 грн. інфляційних втрат та 66754,11 грн. 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду про стягнення грошових коштів.

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.02.2022 у справі № 922/5034/21 (повний текст складено 21.02.2022 року, суддя Добреля Н.С.) у задоволені позову відмовлено частково.

Стягнуто з акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" на користь фізичної особи-підприємця Василевського Віктора Яковича 305400,40 грн інфляційних втрат, 66727,29 грн 3% річних.

Стягнуто з акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" на користь Державного бюджету України 5581,92 грн судового збору.

Відповідач з вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 21.02.2022 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Крім того скаржник просить суд стягнути з позивача свою користь сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 8374,50 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову відповідачу у зменшенні розміру штрафних санкцій, заявлених позивачем до стягнення, посилається на те, що відповідачем не надано до суду доказів щодо збитковості відповідача з 2018 року, проте не надав жодної оцінки та не оцінив докази щодо наявності таких обставин протягом 2020 та 2021 років.

Щодо висновку суду першої інстанції про зволікання виконання рішення, апелянт зазначає, що доведеним є те, що пряма заборона Уряду на здійснення пасажирських перевезень призвела до зниження доходів органу транспорту від основного виду діяльності та, як наслідок, АТ «Укрзалізниця» закінчила свій фінансовий 2020 рік з чистим збитком. Тому, суд першої інстанції помилково, на думку апелянта, вважає, що причинно-наслідковий зв`язок між встановленим карантином та зволіканням виконання зобов`язання відповідачем відсутній і, як наслідок, робить невірний висновок, що призвело до ухваленню необґрунтованого рішення. Також апелянт зазначає, що режим надзвичайної ситуації в Україні, було продовжено Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 28.10.2020 № 1355-р до 31 грудня 2020 року і далі Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 (зі змінами) до 31.05.2022, що підтверджує помилковість висновку зазначеного в рішенні суду першої інстанції про те, що постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2020 було винесено поза межами дії надзвичайної ситуації в Україні.

Крім того, апелянт зазначає, що постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 у справі № 5023/3905/12 було зобов`язано ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» повернути в натурі ФОП Василевському В.Я. товар, що передавався на зберігання за договором відповідального зберігання №0096ХР від 23.09.2011.

У зв`язку з неможливістю виконання вищезазначеної постанови, постановою Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2020 по справі № 5023/3905/12, було змінено порядок і спосіб виконання постанови Харківського господарського суду від 12.03.2018 у справі № 5023/3905/12 та постановлено стягнути з ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» грошові кошти в сумі 7962500,00, що є ринковою вартістю рельсошпальної решітки РШР 50 на залізобетонній шпалі, перебраної зі зносом не більше 5 мм у кількості 65 секцій по 25 погонних метрів кожна.

Таким чином, зобов`язання щодо сплати коштів, виникло не із грошових зобов`язань, а шляхом заміни правовідносин щодо вчинення на користь сторони певної дії, зокрема передання майна відповідачу, а отже до нього не можуть бути застосовані правові норми, вказані у статті 625 Цивільного кодексу України.

Одночасно з апеляційної скаргою відповідач надав до суду клопотання про поновлення строку на звернення зі скаргою, посилаючись на приписи ст.256 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 25.05.2022 для розгляду справи № 922/5034/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Слободін М.М., суддя Гребенюк Н.В., суддя, Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.05.2022 у справі № 922/5034/21, зокрема, клопотання АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Харківської області від 21.02.2022 у справі №922/5034/21 задоволено. Поновлено АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Харківської області від 21.02.2022 у справі №922/5034/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" на рішення господарського суду Харківської області від 21.02.2022 у справі №922/5034/21. Витребувано матеріали справи №922/5034/21 з господарського суду Харківської області. Позивачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу. Повідомлено учасників справи про можливість подати документи у справі на електронну адресу суду через особистий кабінет в системі "Еектронний суд". Зупинено дію рішення господарського суду Харківської області від 21.02.2022 у справі №922/5034/21.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.08.2022 призначено справу № 922/5034/21 до розгляду на 06.09.2022.

На адресу Східного апеляційного господарського суду надійшло клопотання представника ФОП Василевського В.Я. про його участь у судовому засіданні, призначеному на 06.09.2022 на 14:30 год. поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", в якому представник, що надає це клопотання, зареєстрований за допомогою електронного цифрового підпису (ЕЦП).

На адресу Східного апеляційного господарського суду надійшло клопотання представника АТ "Українська залізниця" про його участь у судовому засіданні, призначеному на 06.09.2022 на 14:30 год. поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", в якому представник, що надає це клопотання, зареєстрований за допомогою електронного цифрового підпису (ЕЦП).

Ухвалами Східного апеляційного господарського суду задоволені зазначені клопотання представника сторін про забезпечення проведення судового засідання у справі № 922/5034/21 режимі відеоконференції, яке відбудеться 06.09.2022 о 14:30 год., поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів представників, що звернулись із зазначеними клопотаннями.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти апеляційної скарги заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

В судове засідання 06.09.2022 з`явились представники сторін шляхом відеоконференцзв`язку та надали пояснення по справі.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2012 року позивач звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача про зобов`язання повернути в натурі позивачу товар, що передавався на зберігання за договором відповідального зберігання № 0096ХР від 23.09.2011, а саме: рейсошпальну решітку РШР 50 на залізобетонній шпалі перебрану зі зносом не більше 2 мм у кількості 65 секцій по 25 погонних метрів. Справі було присвоєно № 5023/3905/12.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 у справі №5023/3905/12, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 19.06.2018 було задоволено позовні вимоги позивача, та зобов`язано відповідача (ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця») повернути в натурі позивачу товар, що передавався на зберігання за договором відповідального зберігання № 0096ХР від 23.09.2011.

В подальшому, у зв`язку з неможливістю виконання наказу господарського суду Харківської області у справі №5023/3905/12 щодо повернення майна в натурі - позивач 17.06.2020 подав до суду заяву про зміну порядку та способу виконання судового рішення, в якій заявник просив суд змінити порядок/спосіб виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 у справі №5023/3905/12, а саме: змінити зобов`язання відповідача з повернення майна в натурі, що знаходилось у нього на відповідальному зберіганні, на стягнення з відповідача вартості цього майна/товару в сумі 7 962 500,00 грн.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2020 по справі № 5023/3905/12, було змінено порядок і спосіб виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 у справі №5023/3905/12 та встановлено стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» 336 80, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі регіональної філії Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, буд. 7) на користь ФОП Василевського В. Я. ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) грошові кошти в сумі 7 962 500,00 грн., що є ринковою вартістю рельсошпальної решітки РШР 50 на залізобетонній шпалі перебраної зі зносом не більше 2 мм у кількості 65 секцій по 25 погонних метрів кожна.

Вищезазначена постанова набрала законної сили 16.12.2020 та як зазначає позивач, в судовому порядку не оскаржувалась.

Відповідно до Постанови КМУ №938 від 31 жовтня 2018р. назва публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» була змінена на акціонерне товариство «Українська залізниця».

Проте, як стверджує позивач, відповідач рішення суду по вищезазначеній справі не виконувалось та відповідач здійснив оплату заборгованості лише 29.03.2021, що підтверджується відповідною випискою по рахунку позивача.

Враховуючи вищенаведене, прострочення виконання рішення суду відповідачем складає 102 дні за які позивачем було нараховано відповідачу до сплати 3% річних в сумі 66754,11 грн. та інфляційні втрати в сумі 305400,40 грн., що й стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказує на скрутне матеріальне становище підприємства, спричинене карантином, встановленим на території України у 2020 році та вимушеним простоєм підприємства, у зв`язку з чим відповідач вказує на відсутність вини останнього у затримці здійсненні оплати заборгованості та просить суд відмовити в задоволенні позову.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вже було зазначено вище, постановою Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2020 по справі № 5023/3905/12, було змінено порядок і спосіб виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 у справі №5023/3905/12 та встановлено стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» 336 80, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі регіональної філії Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, буд. 7) на користь ФОП Василевського В. Я. ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) грошові кошти в сумі 7 962 500,00 грн., що є ринковою вартістю рельсошпальної решітки РШР 50 на залізобетонній шпалі перебраної зі зносом не більше 2 мм у кількості 65 секцій по 25 погонних метрів кожна.

Вищезазначена постанова набрала законної сили 16.12.2020 та докази її оскарження в касаційному порядку в матеріалах справи відсутні.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадових чи службових осіб та громадян.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 по справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.03.2016 у справі №6-2491цс15, за яким дія статті 625 Цивільного кодексу України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 Цивільного кодексу України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду вказав, що положення статті 625 Цивільного кодексу України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 Цивільного кодексу України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018р. у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 р. у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 р. у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 р. у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Як вже було зазначено вище, матеріали справи свідчать про те, що грошові кошти у розмірі 7 962 500,00 грн. на виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2020 по справі № 5023/3905/12, відповідачем було сплачено лише 29.03.2021.

Таким чином, у зв`язку з тривалою несплатою відповідачем заборгованості, позивачем було нараховано 3% річних та інфляційні втрати.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, колегією суддів встановлено, що він є арифметично вірним, у зв`язку з чим дійшла висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 305 400,40 грн. за період з грудня 2020 року по березень 2021 року.

Перевіривши розрахунок 3% річних, здійснений позивачем, колегією суддів встановлено, що він є невірним, а саме сума 3% річних за період з 17.12.2020 по 28.03.2021 складає 66 727,29 грн., в той час, як позивачем заявлено до стягнення 66 754,11 грн. 3% річних за вказаний період.

Також про невідповідність розрахунку вказує у поданому відзиві на позов відповідач.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням здійсненого колегією суддів перерахунку 3% річних у відповідності до норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позову в частині 3% річних в сумі 66 727,29 грн.

В частині стягнення 26,82 грн. 3% річних колегія суддів відмовляє в задоволенні позову, у зв`язку з безпідставністю їх нарахування.

В свою чергу відповідачем у відзиві на позов було заявлено про зменшення розміру річних та інфляційних втрат, з посиланням на тяжке фінансове становище підприємства, спричиненого введеним на території країни карантином та збитковістю підприємства.

Статтею 233 ГК України передбачено право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. Водночас, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з приписами частини 3 статті 551 ЦК України, право суду щодо зменшення розміру неустойки розширено: розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи, тощо.

Разом з тим, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. (п. 8.33. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 18.03.2020 № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) дійшла висновку, що, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що саме лише посилання на встановлений на території України карантин, не може бути безумовною підставою для зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат.

Також, колегія суддів зазначає про те, що карантин, як форс-мажорна обставина, підлягає доведенню відповідачем саме щодо неможливості виконання грошового зобов`язання у період його дії , оскільки відповідач не враховує імперативну норму ч.2 ст. 617 ЦК України про те, що не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Крім того щодо посилань на збитковість підприємства відповідача, то колегія суддів зазначає, що останнім не надано до суду доказів збитковості відповідача ще з 2018 року, коли відповідач вже мав виконувати рішення суду по справі № 5023/3905/12.

Також колегія суддів враховує, що позивач по справі є інвалідом, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою та колегія суддів при вирішенні питання про зменшення нарахувань має враховувати інтереси обох сторін.

Як вже було зазначено вище, постанову, якою стягнуто з відповідача кошти, було винесено Східним апеляційним господарським судом 16.12.2020, в той час, як режим надзвичайної ситуації на території України діяв до 31.08.2020.

Колегіє суддів враховано, що постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (в редакції від 22.07.2020), встановлено з 12.03.2020 до 31.08.2020 на усій території України карантин.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №338-р від 25.03.2020 (зі змінами) "Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації" з урахуванням поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, висновків Всесвітньої організації охорони здоров`я щодо визнання розповсюдження COVID-19 у країнах світу пандемією, з метою ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення та відповідно до статті 14 та частини другої статті 78 Кодексу цивільного захисту України установлено для єдиної державної системи цивільного захисту на всій території України режим надзвичайної ситуації до 31.08.2020.

Режим надзвичайної ситуації, спричинений коронавірусом SARS-CoV-2 (надзвичайною подією), наявність ряду обмежень у здійсненні господарської діяльності, що свідчить про наявність виняткових (особливих) і непереборних обставин, через які істотно ускладнюється виконання господарських зобов`язань.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 р. №530-IX до переліку форс-мажорних обставин, визначених у ст. 14 -1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» було включено карантин.

З огляду положення ч. 1 ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України, очевидним є те, що саме по собі включення до переліку форс-мажорних обставин карантину, не свідчить про те, що карантин автоматично звільняє сторону зобов`язання від відповідальності за невиконання її обов`язку. Така сторона повинна довести в кожному випадку наявність причинно-наслідкового зв`язку між карантином та невиконання нею зобов`язань.

Тут важливо розуміти, що обставини невиконання свого зобов`язання повинні бути саме такими, що об`єктивно унеможливлюють вчинення відповідних дій. Зокрема, пряма заборона Уряду або місцевих органів на здійснення певних видів діяльності або здійснення розрахунків.

З огляду на це колегія суддів відхиляє посилання відповідача на Постанову Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р., оскільки вказана Постанова КМУ в редакції починаючи з 21.05.2020 і далі вже не містила будь-яких заборон для здійснення діяльності відповідача. Крім того, редакція зазначеної Постанови КМУ №211 протягом її існування не забороняла здійснення вантажних перевезень відповідачеві.

Відповідно до п.п.6, 48, 50, 51, 37 Статуту АТ "Українська залізниця", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року в редакції станом на 06.06.2020 встановлено наступне:

п.6 Метою діяльності товариства є, зокрема, отримання прибутку від провадження підприємницької діяльності.

п. 48 Узагальненим показником діяльності товариства є чистий прибуток, який формується за рахунок надходжень від провадження господарської діяльності, після покриття всіх витрат, пов`язаних з діяльністю товариства, сплати відсотків за кредитами банків, облігаціями та іншими запозиченнями (зобов`язаннями), а також передбачених законом податків і зборів.

п. 50. Збитки від провадження господарської діяльності товариства покриваються за рахунок коштів резервного капіталу.

П. 51. Резервний капітал формується у розмірі 15 відсотків статутного капіталу товариства шляхом щорічних відрахувань у розмірі 5 відсотків суми чистого річного прибутку до досягнення його встановленого розміру.

П. 37. Статутний капітал товариства становить 00 (двісті двадцять дев`ять мільярдів вісімсот сімдесят дев`ять мільйонів сто п`ятнадцять тисяч) гривень.

Зі сторони відповідача не надано будь-яких доказів неможливості покриття збитків за рахунок резервного капіталу. Виходячи з наведеного діяльність відповідача передбачає самостійне несення ризику за результати своєї господарської діяльності, в тому числі і внаслідок невиконання рішення суду щодо стягнення грошових коштів.

В свою чергу відповідачем також не доведено, що невиконання останнім рішення суду по справі № 5023/3905/12 було спричинено саме карантинними обмеженнями, які станом на день винесення рішення судом апеляційної інстанції вже були як півроку відсутні відносно діяльності відповідача.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що справа 5023/3905/12 розглядалася ще з 2012 року та постановою Східного апеляційного суду від 16.12.2020 було лише змінено спосіб та порядок виконання рішення суду, яке відповідач мав виконати в натурі ще у 2018 року (на виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 12.03.2018).

Доказів, що свідчили б про неможливість виконання рішення суду ще з 2018 року, відповідачем ані до суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Також колегія суддів враховує, що відповідачем у поданому клопотанні про зменшення 3% річних та інфляційних втрат, не було зазначено відсоток на який відповідач просить зменшити нарахування.

Водночас колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, з урахуванням того, що зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат є правом суду, а також приймаючи до уваги інтереси обох сторін та з урахуванням того, що відповідачем не доведено виключних обставин для зменшення їх розміру, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволені клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, та стягнення з останнього 305400,40 грн. інфляційних втрат та 66727,29 грн. 3% річних.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову.

Щодо тверджень апелянта про збитковість підприємства відповідача та про зволікання виконання рішення, колегія суддів зазначає, що згідно наданих самим відповідачем даних (консолідований звіт про сукупний дохід додаток 3 до відзиву на позов) вбачається, що у складі всіх доходів за 2020 рік доходи від пасажирських перевезень складають 4 133 019 грн. - 5,5% від всіх доходів, в той же час доходи від вантажних перевезень складають 65 018 753 грн. - 86,4% від всіх доходів, інші доходи та додаткові послуги складають 6 138 788 грн. Тобто твердження апелянта про збитковість підприємства є безпідставними. Також зі сторони відповідача не надано доказів того, що саме зменшення обсягу доходу від пасажирських перевезень призвело до затримки виконання рішення суду від 16.12.2020 щодо стягнення грошових коштів.

Стосовно інших доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що вказані доводи були проаналізовані як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції та їм надана відповідна правова оцінки, а мотиви їх відхилення зазначені вище.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з їх юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення має бути залишено без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" на рішення господарського суду Харківської області від 21.02.2022 у справі № 922/5034/21 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 21.02.2022 у справі № 922/5034/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 13.09.2022

Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя І.А. Шутенко

Суддя Н.В. Гребенюк