ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство

"08" вересня 2022 р.м. ХарківСправа № 922/3921/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Красовському В.С.

розглянувши заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 );
про визнання банкрутом Торгівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва"(63030, Харківська обл., Валківський район, с. Шарівка) ,
за участю представників:

заявника - не зявився;

боржника - адвокат Третьякова Н.Ю. (в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів ).

ВСТАНОВИВ:

Заявник, фізична особа ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Харківської області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми "Харків - Москва", посилаючись на те, що боржник має заборгованість перед нею на загальну суму 9153363,14 грн., строк сплати якої настав.

Ухвалою суду від 04.10.2021 прийнято заяву фізичної особи ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про банкрутство Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми "Харків - Москва" до розгляду, запропоновано ініціюючому кредитору надати заяву, оформлену відповідно до положень Кодексу з процедур банкрутства, арбітражного керуючого Венської О.О. про згоду на участь у даній справі або надати пропозицію іншої кандидатури арбітражного керуючого з поданням відповідної заяви, зобов`язано боржника надати суду відзив на заяву, в якому викласти заперечення щодо вимог заявника (за наявності).

Ухвалою господарського суду від 18.10.2021 відкрито провадження у справі про банкрутство Торгівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва", (суддя Яризько В.І.). Визнано розмір вимог ініціюючого кредитора - ОСОБА_1 у сумі основного боргу 9153363,14 грн., у сумі 22700,00 грн. сплаченого судового збору за подачу даної заяви, у сумі 54000,00 грн. авансування винагороди арбітражного керуючого в справі. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва". Призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Вепську О.О. (свідоцтво №174 від 24.04.2013), яку зобов`язано здійснити заходи, визначені в ухвалі суду.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 ухвалу господарського суду Харківської області від 24.04.2020 скасовано частково в частині визнання грошових вимог ініціюючого кредитора.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.06.2022 касаційну скаргу Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма «Харків-Москва» задоволено, ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.10.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 по справі №922/3921/21 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду заяви ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про банкрутство Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва", визначено суддю Аюпову Р.М.

Ухвалою господарського суду від 18.07.2022 розгляд заяви ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про банкрутство Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" призначено до розгляду у судовому засіданні на 30.08.2022 о 12:45 год.

У підготовчому судовому засіданні 30.08.2022 оголошувалась перерва до 08.09.2022 о 12:00 год.

У підготовче судове засідання 08.09.2022, яке проводилось в режимі відеоконференції, представник заявника не з`явився, про причину неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду заяви повідомлений належним чином.

У наданому до господарського суду відзиві на заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про банкрутство, боржник наполягав, що між заявником ОСОБА_2 та ТК ТОВ з ІІ фірма «Харків-Москва» існує спір про право. ТК ТОВ з ІІ фірма «Харків-Москва» не визнає грошових вимог фізичної особи ОСОБА_1 .

Викладена у відзиві правова позиція боржника, була підтримана представником боржника у підготовчому судовому засіданні.

У постанові від 08.06.2022 Верховний Суд, з посиланням на ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства зазначає, що завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог заявника (заявників) на предмет відповідності таких вимог поняттю «грошового зобов`язання» боржника перед ініціюючим кредитором; встановлення наявності спору про право; встановлення обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі.

Зважаючи на обмеження строку проведення підготовчого засідання та стандартів доказування, які суд може використати на цій стадії процесу, подані кредитором до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство докази на підтвердження обґрунтованості вимог до боржника, мають переконливо свідчити про відсутність спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора та про наявність порушеного (невиконаного) господарсько-правового зобов`язання.

Відсутність спору про право, в розрізі процедури банкрутства, полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмету) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо.

Отже, встановлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора, є необхідною передумовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника. Протилежне матиме наслідком відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство у відповідності до ч. 6 ст. 39 КУзПБ, згідно із якою підставою для відмови у відкритті провадження у справі є те, що вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Верховний Суд в Постанові від 08.06.2022, яка є обов`язковою для врахування при подальшому розгляді даної справи, зауважив, що правова категорія "спору про право", яку з`ясовує суд у підготовчому засіданні перед відкриттям провадження у справі про банкрутство, може бути виражена, як в процесуальній формі, про що свідчать судові акти, так і матеріально-правовій формі, що підтверджується юридичними фактами, які дозволяють зробити обґрунтований висновок про наявність суперечностей (розбіжностей) у структурі вимог кредитора, а відтак відсутності можливості, на цій стадії судового провадження, встановити дійсний стан суб`єктивного права кредитора та кореспондуючого йому суб`єктивного обов`язку боржника.

Дослідивши документи, надані до суду в обґрунтування заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва", заперечення боржника щодо поданої заяви, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 08.06.2022 по даній справі, суд дійшов до наступних висновків:

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи, встановлюються нормами КУзПБ.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 8 КУзПБ право на звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство мають боржник, кредитор. Провадження у справі про банкрутство відкривається господарським судом за заявою боржника також у разі загрози його неплатоспроможності.

Згідно зі ст. 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Порядок подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, а також перелік документів, які мають бути додані до вказаної заяви, визначені ст. 34 КУзПБ.

За змістом ч. 1 ст. 35 КУзПБ, у разі відсутності підстав для відмови у прийнятті, залишення без руху або для повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, господарський суд приймає заяву до розгляду, про що не пізніше п`яти днів з дня її надходження постановляє ухвалу, в якій, серед іншого, зазначається дата проведення підготовчого засідання суду. Також ухвалою про прийняття заяви про відкриття провадження у справі господарський суд має право вирішити питання про зобов`язання заявника, боржника та інших осіб надати суду додаткові відомості, необхідні для вирішення питання про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. ч. 1 - 5 ст. 39 КУзПБ, перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом. Неявка у підготовче засідання сторін та представника державного органу з питань банкрутства, а також відсутність відзиву боржника не перешкоджають проведенню засідання. У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи. Якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість. У разі, якщо до господарського суду до дня підготовчого засідання надійшло кілька заяв і одна з них прийнята судом до розгляду, інші ухвалою господарського суду приєднуються до матеріалів справи і розглядаються одночасно. У разі визнання вимог заявника необґрунтованими господарський суд оцінює обґрунтованість вимог інших заяв кредиторів, приєднаних до матеріалів справи, і вирішує питання про відкриття провадження у справі у порядку, передбаченому цією статтею. За результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про: відкриття провадження у справі; відмову у відкритті провадження у справі.

Відсутність спору про право, в розрізі процедури банкрутства, полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмету) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо.

Отже, встановлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора, є необхідною передумовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника. Протилежне матиме наслідком відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство у відповідності до частини шостої статті 39 КУзПБ, згідно із якою підставою для відмови у відкритті провадження у справі є те, що вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Звернення кредитора до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство по суті є реалізацією кредитором права на судовий захист власних майнових прав за відсутності належного виконання грошового зобов`язання боржником. У зв`язку з цим кредитор повинен надати суду докази на підтвердження наявності у нього права, яке підлягає захисту та навести обставини, що є підставою для звернення до суду.

У справі, що розглядається, Фізична особа ОСОБА_1 ініціювала питання про відкриття провадження у справі про банкрутство Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми "Харків - Москва" з підстав наявності у боржника заборгованості перед нею на загальну суму 9153363,14 грн., строк сплати якої настав.

У судовому засіданні 08.09.2022 представник боржника адвокат Третьякова Н.Ю. заперечувала проти відкриття провадження у справі про банкрутство за заявою ОСОБА_1 та зазначила про наявність між сторонами спору про право.

Суд зазначає, що відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості щодо державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: відомості про осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо; прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи. Таким чином, до Єдиного державного реєстру включається інформація щодо осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, та дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою (ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата (частина перша статті 11 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Відповідно до ст. 10 зазначеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Відповідно до матеріалів справи, під час первісного розгляду заяви, відзив на заяву ОСОБА_1 про визнання боржника банкрутом, в якому боржник визнає свої зобов`язання перед фізичною особою ОСОБА_1 , підписано від імені боржника Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми "Харків-Москва" керівником Красновим В.О. Повноваження ОСОБА_3 підтверджувались витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які суд визнав належним доказом підтвердження повноважень керівника Краснова В.О. та представників, які діють на підставі виданих та підписаних від імені товариства ним довіреностей на представництво в суді.

Натомість, як встановлено судом, наказом Міністерства юстиції від 08.09.2021, запис про ОСОБА_3 , як керівника підприємства було скасовано. На виконання Наказу, 08.09.2021 запис про ОСОБА_3 як керівника підприємства скасовано.

Скасування акта - визнання в установленому законодавством порядку недійсним акта з моменту його прийняття.

Так, за практикою Верховного Суду, якщо акт скасовано, він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Така правова позиція кореспондується із правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду, викладеною в Постанові від 19.02.2020 за результатами розгляду справи № 902/729/18, від 28.10.2020 по справі №910/10963/19.

Таким чином, виходячи з висновків Верховного Суду, надання переваги Витягу з ЄДР порівняно з Наказом Міністерства юстиції України та іншим обставинам в сукупності, що можуть свідчити про неповноважність осіб, які діяли від імені товариства боржника, надаючи відзив на заяву ініціюючого кредитора, суперечить змісту частини другої та третьої ст.10 «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» та правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування наведених норм, викладених у справах №910/7837/17, №910/10444/20 та Великої палати Верховного суду у справі №826/1024/18.

У зв`язку з наведеним, суд зазначає, що ОСОБА_1 - ініціюючий кредитор, та ОСОБА_3 , не мали підстав посилатись на відомості про керівника боржника ОСОБА_3 , яким визнано вимоги ОСОБА_1 , як на достовірні, з огляду на те, що такі відомості є недостовірними та скасовані Офісом з протидії рейдерства Міністерства юстиції України Наказами від 08.09.2021 та від 13.10.2021, оскільки обидві особи були учасниками (зацікавленими особами) розгляду Міністерством юстиції скарг на реєстраційні дії.

Таким чином, рішення про державну реєстрацію прав, зокрема про зміну керівників підприємства, які скасовані на підставі наказу Мінюсту від 08.09.2021, є такими, що не породжують жодних правових наслідків для підприємства з моменту їх винесення. Тому, керівник підприємства Краснов В.О., записи про якого були виключені з реєстру на підставі наказу Мінюсту від 08.09.2021, не є належним керівником підприємства, не мав повноважень на укладення будь-яких правочинів від імені підприємства, не мав повноважень визнавати чи не визнавати будь-яку заборгованість перед третіми особами.

Таким чином, у суду відсутні докази висловленої боржником або будь-якою іншою особою згоди щодо заявлених ініціюючим кредитором вимог чи про існування будь-якого спору між кредитором і боржником, оскільки законодавство не містить переліку будь-яких критеріїв для висновку про існування спору про право, який може бути виражений як в процесуальній формі підтверджуватися судовими актами, так і матеріально-правовій формі підтверджуватися юридичними фактами.

Однією з підстав для відмови у відкритті провадження у справі, положення частини шостої статті 39 КУзПБ, визначають те, що вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Суд зауважує, що правова категорія "спору про право", яку з`ясовує суд у підготовчому засіданні перед відкриттям провадження у справі про банкрутство може бути виражена, як в процесуальній формі, про що свідчать судові акти, так і матеріально-правовій формі, що підтверджується юридичними фактами, які дозволяють зробити обґрунтований висновок про наявність суперечностей (розбіжностей) у структурі вимог кредитора, а відтак відсутності можливості, на цій стадії судового провадження, встановити дійсний стан суб`єктивного права кредитора та кореспондуючого йому суб`єктивного обов`язку боржника.

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Верховний Суд в Постанові від 15.10.2020 зауважив, що поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Тому, вирішуючи питання чи свідчить вимога кредитора (кредиторів) про наявність спору про право, слід врахувати, що спір про право виникає з матеріальних правовідносин і характеризується наявністю розбіжностей (суперечностей) між суб`єктами правовідносин з приводу їх прав та обов`язків та неможливістю їх здійснення без усунення перешкод в судовому порядку. Спір про право може мати місце також у випадку, коли на шляху здійснення особою права виникають перешкоди, які можуть бути усунуті за допомогою суду.

Таким чином, спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.

Здійснюючи розгляд спорів про право, суд встановлює наявність чи відсутність певних обставин (юридичних фактів). За відсутності цих елементів не може бути спору про право.

Юридичні факти - це певні життєві обставини, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Якщо у підготовчому засіданні буде з`ясовано, що між ініціюючим кредитором та боржником існують суперечки з приводу їх прав та обов`язків, що вочевидь ставить під сумнів вимогу кредитора, і їх вирішення можливе виключно шляхом встановлення об`єктивної істини, що. у свою чергу, покладає на суд обов`язок вжити всіх визначених законом заходів до всебічного, повного та об`єктивного з`ясування дійсних прав і обов`язків сторін, у тому числі із застосуванням інституту доказів і доказування, що притаманно саме для справ позовного провадження, господарський суд відмовляє у відкриті провадження у справі про банкрутство.

Законодавство не містить переліку будь-яких критеріїв для висновку про існування спору про право, тому в кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасників провадження на предмет існування такого спору.

Отже, на дату проведення підготовчого засідання усі суперечності між кредитором та боржником з приводу їх прав та обов`язків мають бути ними усунені самостійно або вирішені в судовому порядку з ухваленням судового рішення. Вимоги ініціюючого кредитора до боржника мають бути безспірними, тобто ґрунтуватися на первинних документах, які беззаперечно підтверджували би дійсний розмір заборгованості, правомірність підстави її виникнення та доводили би прострочення виконання грошового зобов`язання боржника. У такому разі безспірність не слід обов`язково пов`язувати (ототожнювати), ставити в залежність, з наявністю судового рішення.

Варто зауважити, що ч. 6 ст. 39 КУзПБ згідно якої підставою для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство є наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження жодним чином не визначає підставою для такої відмови існування рішень, які набрали законної сили, отже наявність остаточного рішення у цьому спорі не є обов`язковою. У цьому випадку достатнім є сам факт наявності спору про право, результати вирішення якого можуть вплинути на заявлені вимоги кредитора (аналогічної позиції дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 910/1067/19).

Відсутність спору про право, в розрізі процедури банкрутства, полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмету) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо.

Методом встановлення таких фактів є дослідження господарським судом відзиву боржника, заслуховування пояснень представників боржника або дослідження Єдиного реєстру судових рішень, відомості з якого відкритими та загальнодоступними, на предмет наявності на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора з питань, що зазначені вище (висновок викладений Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у пункті 71 постанови від 13.08.2020 у справі № 910/4658/20, пункті 51 постанови від 03.09.2020 у справі N 910/4658/20 та постанові від 16.09.2020 у справі № 911/593/20).

Отже, встановлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора є необхідною передумовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника. Протилежне матиме наслідком відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд в Постанові від 15.10.2020 акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановления законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених ст. 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення ЄСПЛ "Олюджіч проти Хорватії"). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення ЄСПЛ у справах "Мала проти України", "Богатова проти України").

Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (рішення ЄСПЛ у справах "Дюлоранс проти Франції", "Донадзе проти Грузії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").

Щодо прийняття до розгляду заяви фізичної особи Ковилової І.І., про відкриття провадження у справі про банкрутство ТК ТОВ з ІІ фірма «Харків-Москва», зважаючи на позицію Верховного Суду з цього питання, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. З ст. 37 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених ст. 174 ГПК України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ст. 162 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства до заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство додаються докази надсилання боржнику копії заяви і доданих до неї документів.

Так, в матеріалах справи відсутні докази направлення ОСОБА_1 заяви про порушення справи про банкрутство на адресу боржника поштовими засобами. При цьому, на описі документів на адресу ТК ТОВ з ІІ фірма «Харків-Москва» міститься позначка з підписом про отримання. Суд зауважує, що в даному описі не зазначено прізвище, ім`я та по-батькові особи, яка отримувала документи за цим описом, тому у суду відсутні підстави вважати, що документи вручено належній особі, оскільки ідентифікувати особу, яка нібито отримала документи, не вбачається можливим.

Окрім цього, заява фізичної особи ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про банкрутство Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми "Харків - Москва" не відповідає вимогам й щодо її оформлення, зокрема додатки до заяви не містять жодної інформації щодо належного посвідчення копій документів.

Порядок засвідчення копій документів передбачений пунктом 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно- розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55. Згідно з вказаним стандартом відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд по справі №916/1813/16 та вказав у Постанові від 05.12.2018, а саме: «Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків".

Ч. 1 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ст. 91 ГПК України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Так, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому, питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Таким чином, зважаючи на вищенаведене, суд вважає, що заявником в обґрунтування заяви надані належні, проте недопустимі докази.

Аналогічних висновків щодо необхідності належного посвідчення документів Верховний Суд дійшов також в Постановах по справам №910/773/19, №910/14138/18.

Таким чином, встановити обставини, що мають суттєве значення (підставність та відповідність вимог ініціюючого кредитора вимогам чинного законодавства), не уявляється можливим.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у даній справі про банкрутство, відповідно до ч. 6 ст. 39 Кодексу про банкрутство. Так, ч. 6 ст. 39 Кодексу про банкрутство передбачає, що господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, у разі, якщо вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Спір про право пов`язаний з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.

Між тим, якщо в суді існує спір про право щодо розміру заборгованості за правочином, на якому ґрунтуються вимоги заявника - кредитора, коли боржник не погоджується з методикою (формулою) розрахунку заявленого боргу, заперечує щодо дійсності відповідного правочину про відступлення права вимоги, то це є безумовною підставою для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство.

Підсумовуючи наведене, скасування Офісом з протидії рейдерства Міністерства юстиції України запису про особу ОСОБА_3 , як директора товариства боржника, який власне й визнав від імені товариства вимоги ініціюючого кредитора, недопустимість доказів, якими обґрунтував ініціюючий кредитор свої вимоги (копії документів, додані до заяви на обґрунтування наявності грошових вимог не завірені та не посвідчені належним чином); відсутність доказів направлення заяви про відкриття провадження про банкрутство на адресу ТК ТОВ з ІІ фірма «Харків-Москва»; зважаючи на наявність спору про право між заявником та боржником, та враховуючи вимоги Кодексу про банкрутство, суд вважає, що у даному випадку відкриття провадження у справі про банкрутство є таким, що не ґрунтується на вимогах законодавства України, тому слід відмовити у відкритті провадження у даній справі про банкрутство.

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, ст.ст. 234, 235 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі про банкрутство Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми "Харків - Москва".

Ухвалу надіслати кредитору, боржнику, розпоряднику майна, державному реєстратору, ГУ ДПС у Харківській області, Міжрайонному відділу державної виконавчої служби по Валківському та Коломацькому районах.

Ухвала набирає законної сили з дня постановлення.

Ухвала може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дати складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 13.09.2022.

Суддя Аюпова Р.М.