ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

19.09.2022 Справа № 917/1109/22

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О. М., розглянувши матеріали

за позовною заявою фізичної особи ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛУР ПЛАСТ", вул. Ф. Моргуна, 6А, м. Полтава, 36003

про стягнення невиплаченої вихідної допомоги,

ВСТАНОВИВ:

13.09.2022 року до господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява фізичної особи ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛУР ПЛАСТ" про стягнення невиплаченої вихідної допомоги у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток, мінімальний розмір якого на дату звільнення встановлено ЗУ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" №1928-ІХ від 02.12.2021 року (вх. № 1205/22).

Дослідивши матеріали позовної заяви та доданих до неї документів, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) з огляду на наступне.

Частиною першою статті 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

При визначенні питання належності спору до юрисдикції суду, постає два питання: по-перше, чи підлягає спір вирішенню судами, тобто чи є він юридичним у розумінні статті 124 Конституції України, якщо так, то до юрисдикції якого суду належить вирішення такого спору.

Частиною третьою статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Статтею 1 ГПК України унормовано, що Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Подання позовної заяви за правилами ГПК України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 20 ГПК України.

Відповідно до п. 3 ч. ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно зі ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Виходячи з викладених норм, спір підвідомчий господарському суду, якщо склад його учасників відповідає нормам ст. ст. 4, 45 ГПК України, а спірне правовідношення носить господарський характер, а також зокрема виникають з корпоративних відносин.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин спору про право; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18).

Водночас за змістом ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно зі статтею 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

У статті 21 КЗпП України вказано, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з дотриманням внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до змісту частини першої статті 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно із частиною третьою статті 167 ГК України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами.

Управління товариством здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (частини перша, друга статті 97 ЦК України).

За змістом положень пункту 4 частини першої статті 12 ГПК України, статті 167 ГК України, сторонами у корпоративному спорі є:1) юридична особа та її учасник (засновник, акціонер, член), у тому числі учасник, який вибув; 2) учасники (засновники, акціонери, члени) юридичної особи.

Для вирішення питання щодо юрисдикції даного спору, господарський суд виходить із змісту та юридичної природи обставин цього спору.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

За правовими висновками Великої палати Верховного суду (зокрема, пункти 30-34 Постанови від 19.01.2021 у справі №916/661/20) критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відносини сторін щодо оплати часу зупинення роботи посадової особи, переведення її на іншу роботу (у тому числі тимчасового), звільнення посадової особи регулюються нормами КЗпП України. Спори з цього приводу є трудовими спорами. Такі спори розглядаються за правилами ЦПК України. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного суду від 10 вересня 2019 року у справі № 921/36/18 (провадження № 12-293 гс 18).

Звертаючись до суду, позивач вказує, що перебував у трудових відносинах із ТОВ "СІЛУР ПЛАСТ", працюючи на посаді директора ТОВ"СІЛУР ПЛАСТ", та відповідно до наказу №6/08 від 15.08.2022 року був звільнений з даної посади згідно протоколу Загальних зборів учасників. В позові не було зазначено та не надано доказів того, що позивач є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи. Він звернувся до суду через порушення його трудових прав як працівника через невиплату заробітної плати.

Судом встановлено, що факт звільнення позивача з посади директора та рішення загальних зборів учасників ТОВ "СІЛУР ПЛАСТ" в позовній заяві не оскаржуються, а заявлено лише вимогу про стягнення невиплаченої вихідної допомоги. Вимога про стягнення невиплаченої вихідної допомоги не є похідною від спору про звільнення із займаної посади.

Отже ці правовідносини не є корпоративними.

Позивач звертається як фізична особа за стягненням невиплаченої вихідної допомоги на підставі ст. п. 5 ч. 1 ст. 41, ст. 116 КЗпП; він не посилається на наявність у нього статусу фізичної особи-підприємця, не зазначає, що він є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, а також позивачем не оскаржується факт його звільнення та рішення загальних зборів учасників ТОВ "СІЛУР ПЛАСТ".

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що за своїм суб`єктним складом, предметом спору, обраним позивачем способом захисту порушених прав та характером спірних правовідносин даний є спір є приватноправовим і підлягає розгляду за правилами не господарського, а цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Частиною 6 ст. 175 ГПК України передбачено, що відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Виходячи з наведеного позивачу господарським судом роз`яснено його право на звернення, із вказаним позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 20 ч. 1 п. 1, ст. 175 п.1 ч.1, ч.6, ст. ст. 234, 235, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛУР ПЛАСТ" про стягнення невиплаченої вихідної допомоги (вхід.№1205/22 від 13.09.2022 р.).

2. Роз`яснити ОСОБА_1 про його право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, та може бути оскаржена (в порядку ст. 255 ГПК України) протягом десяти днів до суду Східного апеляційного господарського суду.

Ухвала підписана 19.09.2022 року

Додаток: позовна заява (вхід.№1205/22 від 13.09.2022 р.) та додані до неї матеріали.

Суддя О. М. Тимощенко