СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Харків Справа № 922/507/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Чернота Л.Ф., суддя Зубченко І.В. , суддя Радіонова О.О.

без участі представників сторін

розглянувши апеляційну скаргу (вх. №715 Х/3) Державного підприємства Харківський автомобільний завод, м. Харків
на рішення господарського суду Харківської області
ухвалене 06.06.2022р. (повний текст підписано 06.06.2022р.)
у справі №922/507/22 (суддя Новікова Н.А.)
за позовом до Дочірнього підприємства АВТОМАЗ УКРАЇНА, м. Київ Державного підприємства Харківський автомобільний завод, м. Харків
про стягнення 249 389,37 грн.
ВСТАНОВИВ:

07 лютого 2022 року Дочірнє підприємство "Автомаз-Україна" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства Харківський автомобільний завод, в якому просить стягнути з останнього заборгованість за договором поставки №2/102 від 23.07.2020 у розмірі 249389,37 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на виконання умов договору було поставлено відповідачу товар на загальну суму 231642,20 грн., яку відповідачем у повному обсязі не сплачено, внаслідок чого позивач був вимушений звернутись до суду. За розрахунками позивача заборгованість відповідача за поставлений товар становить 221642,20 грн. Оскільки відповідачем порушено строки виконання зобов`язань за договором, позивачем, на підставі вимог статей 526, 530, 549-554, 625, 655 Цивільного кодексу України нараховано та заявлено до стягнення суму пені у розмірі 6 655,92 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 18 686,58 грн. та суму 3% річних у розмірі 2404,67 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 07.02.2022 визначено суддю по справі Новікову Н.А.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14 лютого 2022 року у справі №922/507/22 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження по справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Встановлено позивачу строк 5 днів на подання відповіді на відзив з дня його отримання. Копії зазначеної ухвали 14.02.2022 за вих. №003883 направлено учасникам справи рекомендованими листами з повідомленнями.

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.06.2022 позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства Харківський автомобільний завод на користь Дочірнього підприємства Автомаз-Україна: 221 642,20 грн - основного боргу, 6 655,92 грн - пені, 18 686,58 грн - інфляційних втрат, 2 404,67грн - 3% річних, 3 740,85 грн -витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з ухваленим рішенням Державне підприємство Харківський автомобільний завод, м. Харків звернулось з апеляційною скаргою вих. №8/56 від 27.06.2022 - вх. №715 Х/3 (з додатками, а саме: докази сплати судового збору, інформація з ЄДР, докази направлення апеляційної скарги позивачу), за змістом якої відповідач просить суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від 06.06.2022 у справі №922/507/22 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Державне підприємство «Харківський автомобільний завод» не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки вбачає, що при його винесенні неповно встановлено обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті, невірно застосовано норми матеріального права, не застосовано норми, які регулюють спірні правовідносини, що призвело до ухвалення помилкового на думку відповідача рішення.

Крім того, за змістом апеляційної скарги ДП «Харківський автомобільний завод» посилається на наступні обставини:

Так, засновником Дочірнього підприємства «Автомаз-Україна», статутний капітал якого складає 1000,00 грн., є Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЕС», що зареєстровано за адресою: Білорусь, 120072, Мінськ, вулиця Петруся Бровки, 15, корпус 2, кім.421, та яка, нібито, здійснює діяльність в сфері бухгалтерського обліку.

При цьому, щодо концерну МАЗ, а саме щодо акціонерного товариства «Мінський автомобільний завод», Європейським Союзом 21 червня 2021 року введено санкції (четвертий пакет санкцій).

Згідно повідомлень в пресі «Білоруські машинобудівні компанії «Мінський автомобільний завод» (МАЗ) та «Білоруський автомобільний завод» (БелАЗ) намагаються оминути санкції на поставки своєї техніки в Україну шляхом виходу з числа засновків українських дочірніх компаній.

Раніше МАЗ вийшов зі складу засновників та бенефіціарів української компанії «Торговий дім «МАЗ-Україна», зареєстрованої 19.05.2010 року в Києві. На це місце МАЗу до засновників увійшли «Мінський завод автоматичних ліній» (99%) та «Жодинський ковальський завод важких штампувань» (1%)».

В даному випадку ситуація є ідентичною, однак надати письмові докази обставин зміни засновника ДП «Автомаз-Україна» не вбачається за можливе у зв`язку зі станом міждержавних відносин.

Апелянт вважає, що в умовах збройної агресії проти України з боку рф, стягнення коштів з українського державного оборонного підприємства на користь юридичної особи, беніфіціарам якої є юридична особа держави-агресора, що використовується для обходу санкцій Європейського союзу, суперечить приписам чинного законодавства України та містить ознаки кримінального карного діяння (фінансування тероризму, пособництво держав-агресора).

Враховуючи викладені обставини, апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції має бути скасовано, як таке, що суперечить національним інтересам та підриває обороноздатність.

Крім того, скаржник звертає увагу суду на те, що позовну заяву з боку позивача підписано «І.Г.Клименко», який вказаний як генеральний директор. При цьому, жодних документів на підтвердження повноважень виступати від імені юридичної особи судова справа не містить.

Відповідно, керуючись вимогами ч. 2 ст. 162 та ч.5 ст.164 ГПК України вважає, що підстави для розгляду позову, підписаного від імені Дочірнього підприємства «Автомаз-Україна» І.Г.Клименко відсутні.

Крім того, при вирішенні справи по суті суд першої інстанції не перевірив належним чином наданий позивачем розрахунок та безпідставно стягнув кошти пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Також, скаржник відзначає, що суд першої інстанції стягнув пеню у розмірі 6 655,92 грн. за період з 15.09.2020 р. по 25.01.2021 р. Однак, згідно розрахунку пеня нарахована за 365 днів, замість 132 днів.

Законодавець обмежив період нарахування пені, встановивши максимальний строк нарахування 180 днів.

Отже, стягнення пені за 365 днів на думку скаржника, є протиправним.

Крім того, згідно розрахунку, що міститься в матеріалах справи, інфляційні втрати за період з вересня по грудень 2020 року склали 18 686,58 грн.

Індекс інфляції за цей період склав 103,7%. Відповідно, апелянт вважає, що розмір інфляційних втрат мав обчислюватись наступним чином: 221 642,20 *103,7%-221 642,20 = 8200,76 (грн.).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2022р. в порядку вимог статтті 32 Господарського процесуального кодексу України головуючим (суддею-доповідачем) з розгляду цієї апеляційної скарги визначено суддю Черноту Л.Ф., тоді як іншими членами судової колегії є суддя Зубченко І.В., суддя Радіонова О.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.07.2022р. у справі №922/507/22 зокрема, відкрито апеляційне провадження у справі №922/507/22.

На виконання ухвали від 11.07.2022 господарським судом Харківської області надіслано на адресу Східного апеляційного господарського суду матеріали справи №922/507/22 (дата документу 15.07.22 вих. №00395, дата надходження 22.07.22 вх. №.3234).

25.07.2022 за вх. №3289ел.1952 від позивача надійшла заява про продовження строку для подання відзиву (дата документу 25.07.22 вих. № 578) яка обґрунтована тим, що станом на 25.07.2022 позивач не отримав екземпляр апеляційної скарги, що виключає подання на неї відзиву. У зв`язку із цим, з метою дотримання процесуальних прав позивача просить, посприяти в забезпеченні ДП АВТОМАЗ -УКРАЇНА екземпляром апеляційної скарги та доданих до неї документів. Продовжити строк для подання відзиву.

У подадьшому, на електрону адресу суду 27.07.22 за вх. №4037 від відповідача - Державного підприємства "Харківський автомобільний завод" надійшло клопотання по справі (вих. дата документу 18.07.22 вих. №8/89), за змістом якого відповідач просить долучити до матеріалів справи детальний контр-розрахунок позовних вимог також зазначив, що відзив на апеляційну скаргу на адресу відповідача не надходив, тому відповідь на відзив буде подано у подальшому.

Розглянувши подану позивачем заяву про поновлення процесуального строку на подання відзиву на апеляційну скаргу. Дослідивши наведені позивачем обставини в обґрунтування пропуску процесуального строку для подання відзиву, колегія суддів визнала їх поважними, у зв`язку з чим заява Дочірнього підприємства "АвтоМАЗ-Україна" про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу Державного підприємства Харківський автомобільний завод, м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 06.06.2022 у справі №922/507/22 підлягала задоволенню (мотививування відображено в ухвалі Східного апеляційного господарського суду від 12.08.2022).

14.09.2022 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу №30/08/22-1 від 30.08.2022, за змістом якого останній просить в зв`язку з відсутністю підстав для скасування судового рішення повністю або частково, заперечує щодо вимог апеляційної скарги Державного підприємства «Харківський автомобільний завод», м. Харків та просить залишити рішення господарського суду Харківської області від 06.06.2022 у справі №922/507/22 без змін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.08.2022, призначено розгляд апеляційної скарги Державного підприємства Харківський автомобільний завод, м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 06.06.2022р. у справі №922/507/22 в порядку письмового провадження, про що поінформовано учасників справи шляхом надсилання копії цієї ухвали. Зобов`язано учасників справи невідкладно повідомити Східний апеляційний господарський суд про отримання цієї ухвали (зокрема, шляхом надсилання відповідного повідомлення з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електрону адресу Східного апеляційного господарського суду). Запропоновано учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати їх з використанням програми Електронний суд (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати документи з засвідченням електронним цифровим підписом упоноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду: . Будь-які заяви, пояснення, клопотання, заперечення мають бути оформлені відповідно до ст. 170 ГПК України і подаватись згідно ст. 169 ГПК України. Поновлено Дочірньому підприємству "АвтоМАЗ-Україна" пропущений процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу Державного підприємства Харківський автомобільний завод, м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 06.06.2022 у справі №922/507/22 до 01.09.2022 (включно). Продовжено Державному підприємству Харківський автомобільний завод, м. Харків процесуальний строк для подання відповіді на відзив на апеляційну скаргу до 10.09.2022 (включно). Зобов`язано Дочірнє підприємство "АвтоМАЗ-Україна" повідомити суд про вручення та/або невручення клопотання №8/89 від 18.07.2022 (детальний контр-розрахунок) та надати правове обґрунтування (та/або заперечення).

Щодо розумності строку розгляду справи судова колегія зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом щістедесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи приписи статті 3 Конституції України, зважаючи на наявність активних військових дій та загрози небезпеки на території України, у тому числі в м. Харкові та Харківській області, а також особливого (дистанційного) режиму роботи Східного апеляційного господарського суду, обмеження доступу та відвідування працівниками та суддями будівлі Східного апеляційного господарського суду з міркувань безпеки, розгляд даної апеляційної скарги здійснений судом апеляційної інстанції у межах розумного строку в розумінні положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, оскільки суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

В ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 27 липня 2020 року між Дочірнім підприємством "Автомаз-Україна" офіціний дилер Мінського Автомобільного Заводу, Дистиб`ютор China National Heavy Duty Truck Group Co., LTD в особі Генерального директора Клименко Ігоря Григоровича, що діє на підставі Статуту (продавець-позивач) з однієї сторони та Державного підприємства «Харківський автомобільний завод», в особі директора Грабовця Олексія Федоровича, що діє на підставі Статуту (покупець або відповідач) з іншої сторони було укладено договір постачання №2/102 ( надалі Договір).

Предметом договору, відповідно до п. 1.1, є зобов`язання постачальника поставити і передати у власність покупцю у власність ДК 021:2015 код 34312000-7- Частини двигунів (Запасні частини для двигуна ЯМЗ-238В) - (далі продукція) найменування, асортимент, технічні характеристики, кількість та ціна якої визначається згідно специфікації, яка є додатком №1 до цього договору, а покупець зобов`язується прийняти продукцію і оплатити її в порядку та на умовах цього договору.

Договір набирає чинність з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (за наявності) сторін і діє до 31 грудня 2020 року включно, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань в частині розрахунків (п. 10.1. договору).

Доказів про відмову від договору чи його розірвання у визначеному законодавством порядку суду не надано.

Сторонами договору погоджено, що ціна цього договору становить 266 224,80 грн. (п.3.1 договору).

Умовами договору визначено наступний порядок здійснення оплати. Оплата за поставлену продукцію здійснюється покупцем впродовж 30 (тридцяти) робочих днів з моменту отримання кожної окремої партії продукції та підставі належно оформлених первинних документів (товарно транспортної накладної, видаткової накладної), наданих покупцем при оформленні поставки, а у разі затримки надходження коштів на рахунки покупця оплата відтерміновується та продовжується строк виконання зобов`язань за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної у договорі (п.4.1. договору).

Пунктом 5.3 договору сторони погодили, що перехід права власності на продукцію відбувається після її фактичної передачі на підставі належно оформлених первинних документів (товарно транспортної накладної, видаткової накладної) покупцю але в будь якому разі виключно після належного прийняття покупцем продукції по якості, комплектності та кількості.

Умовами договору передбачено, пунктами 7.1 та 7.4, що у разу неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором. Сторони договору встановили відповідальність на випадок прострочення покупцем термінів оплати, за прострочення оплати покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний банківський день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач добросовісно виконував свої обов`язки за договором з поставки продукції відповідачу, про свідчать виставлені відповідачу рахунки:

Рахунок фактура №О15-001155 від 24 липня 2020 року на суму 129 695,00 грн. з ПДВ, Рахунок фактура №О15-001173 від 28 липня 2020 року на суму 101 947,20 грн. з ПДВ та підписані уповноваженим представником відповідача видаткові накладні: видаткова накладна №О15-005297 від 24 липня 2020 року на суму 129695,00 грн. з ПДВ, видаткова накладна №О15-005333 від 31 липня 2020 року на суму 101947,20 грн. з ПДВ (а.с. 11-14).

Всього за вказаними видатковими накладними поставлено товар на загальну суму 231 642,20 грн.

Вказані видаткові накладні підписані сторонами договору та скріплені їх печатками без претензій і зауважень.

Таким чином, підписання відповідачем видаткових накладних без будь-яких заперечень щодо кількості та/або якості поставленого позивачем товару, свідчить про прийняття відповідачем цього товару та, відповідно, породжує для останнього обов`язок по його оплаті у повному обсязі

Проте в порушення взятих на себе зобов`язань відповідач отриманий товар оплатив частково в сумі 10 000,00 грн., що підтверджується копією банківської виписки за 09.09.2020 (а.с.15).

Таким чином, як вказує позивач, заборгованість відповідача перед позивачем становить 221 642,20 грн., про стягнення якої позивач звернувся до суду з даним позовом №27 від 26.01.2022 до господарського суду Харківської області.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Враховуючи вимоги статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення Господарського суду Харківської області від 06.06.2022 у справі №922/507/22 виключно у межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлений товар, яка становить 221 642,20 грн. Крім того, оскільки відповідачем порушено строки виконання зобов`язань за договором, позивачем, на підставі вимог статей 526, 530, 549-554, 625, 655 Цивільного кодексу України нараховано та заявлено до стягнення суму пеню у розмірі 6 655,92 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 18 686,58 грн. та суму 3% річних у розмірі 2 404,67 грн.

Проаналізувавши правовідносини між сторонами, які виникли з договору поставки №02-05/01 від 05.01.2018, суд дійшов висновку про те, що даний договір за своє правовою природою є договором поставки.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України). За приписами ч. 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (надалі ГК України), в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Оцінивши зміст даного договору з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою підпадає під правове регулювання норм ст. 712 ЦК України та ст.ст. 264 - 271 ГК України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст. 655 - 697 ЦК України).

Як встановлено ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у власність у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Відповідно до вимог статей 526, 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок та зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Матеріали справи свідчать, що позивач виконав свої обов`язки за договором з поставки продукції відповідачу, про свідчать виставлені відповідачу рахунки та підписані уповноваженим представником відповідача видаткові накладні на загальну суму 231 642,20 грн.

Факт поставки товару та факт його прийняття з боку Державного підприємства "Харківський автомобільний завод" підтверджується відмітками про прийняття та відбитками печатки відповідача на підтвердження прийому товару. До того ж, факт отримання товару підтверджується самим відповідачем, що в силу ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не потребує доведенню.

Судова колегія апеляційного господарського суду зауважує, що вищевказані видаткові накладні є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарських операцій та факт встановлення договірних відносин, з огляду на положення Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

При цьому, положеннями розділу 5 договору «Поставка Продукції» передбачено, що сторони погодили перехід права власності на поставлений позивачем товар до покупця в момент передачі йому товару від продавця (після її фактичної передачі на підставі належно оформлених первинних документів), у зв`язку із чим зазначена обставина вимагає від покупця виконання обов`язку щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого йому товару.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази відмови Державного підприємства "Харківський автомобільний завод" від прийняття товару поставленого згідно вищезначених видаткових накладних, або повернення такого товару.

Факт підписання Державним підприємством "Харківський автомобільний завод" видаткових накладних без жодних зауважень, свідчить про прийняття покупцем поставленого Дочірнім підприємством «АвтоМАЗ-Україна» товару, що зумовлює виникнення у відповідача зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати його вартості.

Проте, як свідчать матеріали справи, Державне підприємство "Харківський автомобільний завод" свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару на суму 221 642,20 грн. (з урахуванням часткової оплати у розмірі 10 000,00 грн.) всупереч положень ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України виконало не своєчасно, у зв`язку із чим станом на момент звернення ДП «АвтоМАЗ-Україна» із цим позовом до суду, відповідач вважається боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, беручи до уваги, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано доказів, які б спростовували наявність заборгованості перед позивачем, а також доказів, які б свідчили про здійснення остаточного розрахунку за поставлений позивачем товар, враховуючи наявність в матеріалах справи копій підписаних представниками відповідача видаткових накладних: №О15-005297 від 24 липня 2020 року на суму 129 695,00 грн. з ПДВ та №О15-005333 від 31 липня 2020 року на суму 101 947,20 грн. з ПДВ, а також здійснення відповідачем часткової оплати в розмірі 10 000,00 грн., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з урахуванням Розділу 3 «Ціна Договору та Розділу 4 «Порядок здійснення розрахунків» позовні вимоги є документально підтвердженими, а сума основного боргу у розмірі 221 642,20 грн. (період прострочення оплати 31.07.2020 + 30 робочих днів, з 15.09.2020 року по 25.01.2021 року 132 календарних дні або 91 банківський день) є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача.

Більш того, відповідач в апеляційній скарзі та у подальшому у клопотанні не заперечує проти того, що ним було несвоєчасно виконано взяті на себе зобов`язання за договором поставки №2/102 від 23.07.2020. За змістом апеляційної скарги та у подальшому в заяві, позиція відповідача ґрунтується на тому, що позивачем пропущено спеціальний строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Зокрема, відповідач зазначає, що оскільки у справі №922/507/22 позивач заявив вимоги про стягнення пені за період з 15.09.2020 р. по 25.01.2021 р., а до суду звернувся 07.02.2022 р., вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, визначений вищевказаною статтею, а тому просить застосувати строку позовної давності до позовних вимог про стягнення пені та відмовити в задоволенні позову.

З цього приводу судова колегія апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушені право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом яких той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (Постанова ВП ВС від 22.05.2018 по справі № 369/6892/15-ц (14-96цс18).

У даному випадку, із позовною заявою №27 ДП «Автомаз Україна» (позивач) звернулось 26.01.2022 згідно відтиску поштового відділення на конверті, в якому надсилалась позовна заява з додатками на адресу суду (а.с.16). Господарським судом Харківської області прийнято та зареєстровано вищенаведену позовну заяву 07.02.2022 року.

Відповідач отримав копію позовної заяви з додатками, що підтверджується фіскальним чеком на накладною №819 від 03.02.2022 (а.с. 3-4).

Ухвалу про відкриття провадження у справі від 14.02.2022 відповідач отримав 18.02.2022 (поштове повідомлення а.с. 21). В резолютивній частині даної ухвали було встановлено відповідачеві згідно зі статтями 250, 251 ГПК України, 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Рішення господарського суду за даною справою було ухвалено 06.06.2022. Тобто, у відповідача було достатньо часу звернутися з даною заявою про застосування строків позовної давності до суду першої інстанції.

У суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції, зокрема у разі, якщо відповідну сторону не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи місцевим господарським судом.

Таким чином, відповідач окрім посилання на несвоєчасне отримання ухвали господарського суду від 14.02.2022, та початок з 24.02.2022 активної збройної агресії проти України та те, що підприємство не мало об`єктивної можливості повідомити про доводи, вказані в апеляційній скарзі та надати до суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності інших вмотивованих пояснень з доказами не надає. Тому, колегія суддів відмовляє у задоволенні даної заяви, оскільки, зміст такої заяви не спростовує викладеного у позовній заяві в межах порушеного права. Крім того, застосування позовної давності, про яку заявлено відповідачем, буде свідчити про надмірний формалізм в частині строків здійснення останнього платежу з боку Державного підприємства "Харківський автомобільний завод", від якого він власне і почав здійснювати відрахунок цього строку.

За даною справою, внаслідок прострочення відповідачем строків оплати поставлено продукції, позивач також просив стягнути з відповідача 6655,92 грн. пені,18686,58 грн. інфляційних втрат та 2404,67 грн. 3% річних.

Приписами п. 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Сторони у договорі не встановили іншого (більшого) періоду часу, ніж передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України, за який може нараховуватися пеня.

Відповідно до приписів ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК України).

У даному випадку, положеннями п. 7.1 та п.7.4 договору передбачено, що у разі неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором. За прострочення оплати покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний банківський день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У зв`язку з порушенням відповідачем строків оплати, позивачем на підставі умов п. 7.4 договору нарахована пеня за невиконання грошових зобов`язань із здійснення оплати за поставлений товар у розмірі 6 655,92 грн. за період з 15.09.2020 року по 25.01.2021 року.

Судом встановлено, що позивач здійснював нарахування пені з урахуванням п. 7.4 договору (розмір пені 0,1% але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожен банківський день прострочення, облікова ставка НБУ 6% річних):

221 642,20 грн. х 2 х 6%/365 днів х 91 день = 6 555,92 грн.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у розмірі 6655,92 грн., на предмет відповідності вимогам чинного законодавства, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені є обґрунтованими частково, оскільки за розрахунком суду сума пені 221 642,20 грн. х 2 х 6%/365 днів х 91 день = 6631,05 грн., тобто на 24 грн. менше, ніж заявлено позивачем.

Щодо позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач у відповідності до статті 625 ЦК України за порушення строків виконання зобов`язання, нарахував відповідачеві 18 686,58 грн інфляційних втрат та 2404,67грн 3% річних.

Перевіривши розрахунки позивача щодо 18686,58 грн інфляційних втрат та 2404,67 грн 3% річних, суд провівши власні розрахунки встановив, наступне.

Щодо розрахунку 3% річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК Країни):

Розрахунок здійснюється за формулою:

Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де

С - сума заборгованості,

Д - кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання з 15.09.2020 до 31.12.2020:

221 642,00 x 3 % x 108 : 366 : 100 =1 962,08 грн.

Період прострочення грошового зобов`язання з 01.01.2021 до 25.01.2021:

221 642,00 x 3 % x 25 : 365 : 100 = 455,43 грн.

Загальна сума у розмірі: 2 417,51 грн. Однак, за розрахунком суду 3% річних визначена у розмірі 2404,67 грн. Оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог, тому стягненню 3% річних з відповідача на користь позивача підлягає - 2404,67 грн.

Щодо розрахунку інфляційних втрат, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

В додатку до позовної заяви позивач розрахував інфляційні втрати наступним чином: індекс інфляції: вересень 2020 року -100,5%, жовтень 2020 року -101%, листопад 2020 року -101,3%, грудень 2020 року -100,9% (221 642,20 грн. х (100,5% х 101% х 101,3% х 100,9%)) 221 642,20 грн. = 18 686,58 грн.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція), згідно пункту 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013.

Відповідно до Рекомендацій Верховного Суду, індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Виходячи з вищенаведеного, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 09.06.2021 у справі №5023/10655/11 (922/1654/20), при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Таким чином, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання на суму 221642, 20 грн. в період з 15.09.2020 року по 25.01.2021 року, розрахунок інфляційних втрат здійснюється за формулою:

ІІС = ( ІІ1:100 ) x ( ІІ2:100 ) x ( ІІ3:100 ) x ... ( ІІZ:100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період: IIc (100,50:100) (101,00:100) (101,30:100) (100,90:100) x (101,30: 100) = 1.05098736.

Інфляційне збільшення: 221 642,00 x 1.05098736 - 221 642,00 = 11 300,94 грн.

Але позивачем розраховано 18 686,58 грн., за перерахунком суду апеляційної інстанції -11 300,94 грн. Тобто, має місце похибка на 7385, 64 грн.

Враховуючи вищенаведене, здійснивши перерахунок, стягненню з відповідача на користь позивача інфляційних втрат з відповідача на користь позивача підлягає сума - 11 300,94 грн.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом апеляційної скарги, неповне встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи по суті, невірне застосування норм матеріального права, не застосування норм, які регулюють спірні відносини, що як наслідок призвело до помилкового рішення аргументується апелянтом тим, що ситуація зі зміною засновника ДП «Автомаз Україна» є ідентичноюсутуації зі зміни засновника компанії «Торговий дім «МАЗ УКРАЇНА». При цьому, письмові докази обставин такої зміни апелянтом не надано у зв`язку зі станом міждержавних відносин.

Проте, як передбачено підпунктом 8 пункту 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, в Єдиному державному реєстрі містяться ттакі відмості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб як:

-перелік засновників (учасників) (крім акціонерних товариств, громадських формувань) юридичної особи: призвіще, ім`я по батькові (за наявності), дата народження, країна громадянства, місце проживання, реєстраційний номер обліковї картки платника податків (за наявності), серія та номер паспорта, якщо засновник фізична особа; найменування, країна резиденства, місцезнаходження та ідентифікаційний код, якщо засновник юридична особа; інформація для здійснення зв`язку із засновником (учасником юридичної особи (телефон, та/або адреса електронної пошти).

Тобто, інформація про засновників ДП «АВТОМАЗ УКРАЇНА» є доступною і стан міждержавних відносин на її отимання не впливають.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивач звернув увагу суду апеляційної інстанції на те, що нині засновником ДП «АВТОМАЗ УКРАЇНА» продовжує залишатись ТОВ «ГЕС», яке є юридичною особо-резидентом Республіки Білорусь і стверджує про відсутність спільних засновників з концерном МАЗ або з українською компанією «Торговий дім «МАЗ Україна».

Стосовно аргументів відповідача до скасування рішення суду першої інстанції вказано сумнів апелянта в підписанні позовної заяви належною особою Генеральним директором Клименком І.Г. При цьому, у апелянта не викликало сумнівів належність підписання договору постачання №2/102 укладеного між сторонами 23.07.2020 року і підписаного Генеальним директором Клименко І.Г.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що твердження відповідача не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

З огляду на наведене, оскаржуване рішення суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги у повному обсязі є неправильним, у зв`язку з чим останнє у відповідній частині підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, оскільки господарським судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, у зв`язку з наявністю похибок у розрахунку штрафних санкцій, колегія суддів Східного апеляційного господарсьокго суду дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ДП "Харківський автомобільний завод" та скасування рішення Господарського суду Харківської області від 06.06.2022 у справі №922/507/22 в частині задоволення позову про стягнення з Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» на користь Дочірнього підприємства «Автомаз Україна» 221642,20 грн . основного боргу, 6631,05 грн. пені, 11300,94 грн. інфляційних втрат, 2404, 00 грн. 3% річних, 3629,69 грн. судового збору.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державного підприємства "Харківський автомобільний завод" на рішення Господарського суду Харківської області від 06.06.2022 у справі №922/507/22 задовольнити частково.

2.Рішення Господарського суду Харківської області від 06.06.2022 у справі №922/507/22 скасувати в частині стягнення пені та інфляційних втрат, в скасованій частині ухвалити нове судове рішення про стягнення з Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» (61034, вул. Цементна, 2, м. Харків, 61034, ) на користь Дочірнього підприємства «Автомаз-Україна» (02660, м. Київ, вул. Колекторна, буд. 42-А, ) 6631,05 грн - пені, 11300,94 грн - інфляційних втрат, 3629,69 грн - витрат по сплаті судового збору.

3.В частині задоволення позовних вимог про стягнення з Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» (61034, вул. Цементна, 2, м. Харків, 61034, ) на користь Дочірнього підприємства «Автомаз-Україна» (02660, м. Київ, вул. Колекторна, буд. 42-А, ) 221642,20 грн - основного боргу, та 2404,67грн - 3% річних, рішення Господарського суду Харківської області від 06.06.2022 у справі №922/507/22 залишити без змін.

Викласти перший та другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» (61034, вул. Цементна, 2, м. Харків, 61034, ) на користь Дочірнього підприємства «Автомаз-Україна» (02660, м. Київ, вул. Колекторна, буд. 42-А, ) 221642,20 грн - основного боргу, 6631,05 грн. - пені, 11300,94 грн. - інфляційних втрат, 2404,67грн - 3% річних, 3629,69 грн. - витрат по сплаті судового збору».

Стягнути з Дочірнього підприємства «Автомаз-Україна» (02660, м. Київ, вул. Колекторна, буд. 42-А, ) на користь Державного підприємства "Харківський автомобільний завод" (61098, м. Харків, вул. Цементна, 2, ) 166,72 грн. - судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлений статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.09.2022.

Головуючий суддя Л.Ф. Чернота

Суддя І.В. Зубченко

Суддя О.О. Радіонова