ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2022 р. м. Ужгород Справа № 907/114/22

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

За участю секретаря судового засідання Соханич В.М.

розглянувши позовну заяву Приватного підприємства "Діоніс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар Хілл"

про стягнення суми 2 110 065,68 грн. заборгованості

За участю представників:

від позивача Рупець Н.О.,адвокат, ордер ВН №1162136 від 20.07.2022 року в режимі відео

від відповідача не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про стягнення суми 2 110 065,68 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 28.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи № 907/114/22 вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі № 907/114/22 вирішено провести у межах розумного строку.

Ухвалою суду від 19.07.2022 призначено підготовче засідання на 09 серпня 2022 року.

Ухвалою суду від 21.07.2022 року задоволено подану заяву представника позивача адвоката Рупець Н.О. (за вх.№02.3.1-02/3737/22) про участь у судовому засіданні, яке призначено на 09.08.2022 р. о 11:30 год. у режимі відеоконференцзв`язку.

Представник позивача у режимі відеоконференції навела пояснення, зазначає щодо безпідставності поданого відповідачем клопотання про відкладення підготовчого засідання та наявності підстав для закриття підготовчого провадження, а відтак, призначення справи до розгляду по суті.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, письмового відзиву по суті заявлених позовних вимог не подав. Разом з тим, подав клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на зайнятість у іншому судовому засіданні. При цьому, суд зазначає, що заявником в обґрунтування наведеного не подано суду відповідних підтверджуючих наведене доказів. Окрім того, матеріалами справи підтверджується вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі 24.03.2022.

Відтак, у задоволенні клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання відмовлено.

Ухвалою суду від 09.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.08.2022.

Позивач заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами.

Пояснив, що на виконання Договору поставки виноматеріалів від 16.06.2020 року та укладених відповідно до умов договору Специфікацій №1 від 16.06.2020 р., Специфікація №2 від 07.07.2020 р., Специфікація №3 від 31.07.2020 р., Специфікація №4 від 19.01.2021 р., Специфікація №5 від 29.04.2021 ТОВ ПП "Діоніс" поставило ТОВ «КОТНАР-ХІЛЛ» виноматеріали всього на суму 3 593 923,71 грн.

Позивач зазначає, що ним 09.11.2021 на поштову адресу Відповідача була направлена Претензія №8 від 09 листопада 2021р. про сплату 1747923,71 грн. заборгованості за поставлений товар, 199681,07 грн. - пені, 43658,00 3% річних, 66776,93 грн.- інфляційних втрат. Відповіді на Претензію Позивач від Відповідача так і не отримав.

У зв`язку з відмовою Відповідача у добровільну порядку сплатити виниклу заборгованість Позивач вимушений звернутись за захистом порушених прав до суду.

Відповідач у судове засідання не з`явився, участь уповноваженого представника не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, письмового відзиву по суті заявлених позовних вимог не подав. З огляду на таке, справа розглядається судом за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 25.08.2022 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані позивачем матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

16 червня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОТНАР ХІЛЛ (далі - Покупець, Відповідач) та Приватного підприємства "Діоніс" (далі - Продавець, Позивач) укладено договір б/н (далі Договір) поставки виноматеріалів виноградні оброблені (далі товар).

За умовами п.п.1 Договору Постачальник зобов`язується поставити у власність Покупця, а Покупець прийняти і сплатити на умовах, передбачених цим Договором виноматеріали виноградні оброблені (надалі - Товар) відповідно до замовлень покупця, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити отриманий товар.

Пунктами 1.2., 3.1, 4.1. Договору передбачено, що найменування, кількість, ціна, умови поставки та умови оплати за Товар визначаються Специфікаціями, що є невід`ємною частиною цього Договору. Точна кількість Товару, що поставляються, визначається згідно товарно-транспортних накладних, оформлюваних на кожну відвантажену партію Товару (п. 1.3. Договору).

У Відповідності до п. 3.3. Договору факт передачі Товару підтверджується товарно- супровідними документами, підписаними уповноваженими представниками Сторін.

Згідно з умовами Договору між Позивачем та Відповідачем були укладені Специфікація №1 від 16.06.2020 р., Специфікація №2 від 07.07.2020 р., Специфікація №3 від 31.07.2020 р., Специфікація №4 від 19.01.2021 р., Специфікація №5 від 29.04.2021, відповідно до яких Позивач зобов`язався поставити Відповідачу Товар партіями на умовах FCA завод Постачальника. Оплата Товару за усіма Специфікаціями здійснюється протягом 80 календарних днів з моменту поставки.

Відповідно до п. 4.1. Договору Покупець здійснює оплату за кожну поставлену партію виноматеріалів шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на умовах, узгоджених в Специфікаціях до цього Договору. А відповідно до укладених сторонами Специфікацій №№ 1-5, строк оплати становить 80 календарних днів з моменту поставки.

Оплати партій поставленого Товару здійснюється з простроченням узгоджених строків оплати, що є неналежним виконанням зі сторони Покупця своїх договірних зобов`язань.

Згідно п. 5.2 Договору у випадку несвоєчасної оплати поставленого товару Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення платежу.

Сторони дійшли згоди, що договір вступає в силу з дня його підписання і діє до 31.12.2021 року, але закінчення строку договору не звільняє сторін від зобов`язань що виникли протягом його дії.

Позивач стверджує, що на виконання Договору поставки виноматеріалів від 16.06.2020 року, Специфікацій №1 від 16.06.2020 р., Специфікація №2 від 07.07.2020 р., Специфікація №3 від 31.07.2020 р., Специфікація №4 від 19.01.2021 р., Специфікація №5 від 29.04.2021 ТОВ ПП "Діоніс" поставило ТОВ «КОТНАР-ХІЛЛ» виноматеріали всього на суму 3 593 923,71 грн.

Зазначене підтверджується видатковими накладними №РН-0000114 від 24.06.2020, №РН-0000115 та Товаро-транспортними накладними (далі ТТН) серії 01 А №2459 та серії 01 А №2460 від 24.06.2020 на суму 711 946,00 грн.; видатковою накладною №9 від 14.07.2020 та ТТН серії 01 А №2474 від 14.07.2020 року на суму 389 391,00 грн.; видатковою накладною №24 від 03.08.2020 та ТТН серії 01 А №2488 від 03.08.2020 року на суму 367 970,21 грн.; видатковими накладними №24 та №25 від 05.02.2021 та ТТН серії 01 А №2626 та №2627 від 05.02.2021 року на суму 890 964,00 грн.; видатковими накладними №29 та №30 від 10.02.2021 та ТТН серії 01 А №2631 та №2632 від 10.02.2021 року на суму 890 712,00 грн.; видатковою накладною №77 від 05.05.2021 та ТТН серії 01 А №2673 від 05.05.2021 року на суму 342 940,50 грн.

За доводами позивача, що підтверджуються матеріалами справи, Відповідач не виконав зобов`язання згідно умов Договору, а саме не здійснив повну оплату за отриманий товар. Внаслідок часткової оплати у Відповідача виникла та на момент звернення позивача до суду рахувалась заборгованість за поставлений по договору товар в сумі 1 747 923,71 грн., що і стало приводом звернення до суду.

Зважаючи на прострочення виконання грошового зобов`язання, позивачем з урахуванням передбачених законом норм крім основної суми боргу, нараховано суму 211 753,30 грн. пені, 96 542,58 грн. інфляційних втрат та суму 53 846,09 грн. трьох відсотків річних про стягнення яких позивач просить задовольнити у повному обсязі.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено Договори поставки виноматеріалів від 16.06.2020 року, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 Господарського Кодексу України та параграфів 1 і 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів не господарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.

Спір у даній справі виник у зв`язку з неповним виконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати за поставлений позивачем товар на підставі видаткових та товаротранспортних накладних. А саме, видаткові накладні №РН-0000114 від 24.06.2020, №РН-0000115 та Товаро-транспортними накладними (далі ТТН) серії 01 А №2459 та серії 01 А №2460 від 24.06.2020 на суму 711 946,00 грн.; видатковою накладною №9 від 14.07.2020 та ТТН серії 01 А №2474 від 14.07.2020 року на суму 389 391,00 грн.; видатковою накладною №24 від 03.08.2020 та ТТН серії 01 А №2488 від 03.08.2020 року на суму 367 970,21 грн.; видатковими накладними №24 та №25 від 05.02.2021 та ТТН серії 01 А №2626 та №2627 від 05.02.2021 року на суму 890 964,00 грн.; видатковими накладними №29 та №30 від 10.02.2021 та ТТН серії 01 А №2631 та №2632 від 10.02.2021 року на суму 890 712,00 грн.; видатковою накладною №77 від 05.05.2021 та ТТН серії 01 А №2673 від 05.05.2021 року на суму 342 940,50 грн..

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно- розпорядчого документа на майно.

За умовами п.п.1 Договору Постачальник зобов`язується поставити у власність Покупця, а Покупець прийняти і сплатити на умовах, передбачених цим Договором виноматеріали виноградні оброблені (надалі - Товар) відповідно до замовлень покупця, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити отриманий товар.

Поставка Товару здійснюється на умовах визначених в Специфікаціях на відповідну партію, якщо інше не передбачено в Специфікаціях, поставка здійснюється на умовах FCA завод Постачальника (Інкотермс-2010). Факт передачі товару підтверджується товарно-супровідними документами, підписаними уповноваженими представниками Сторін.

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно - розпорядчого документа на майно. Таким чином, факт прийняття товару підтверджується товарно-транспортними накладними.

Факт виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки товару не заперечується сторонами та підтверджується видатковими накладними, що містяться в матеріалах справи, підписаними та скріпленими печатками сторін, без зауважень щодо кількості та якості поставленого товару.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умови оплати товару сторонами погоджено у пунктах 4.1. та 4.2. Договору, так сторони погодили, що оплата за кожну партію товару здійснюється шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на умовах узгоджених в Специфікаціях до цього Договору. Оплата проводиться на підставі Рахунку-фактури для відповідної партії товару, зазначеної в Специфікації.

Статтею 204 Цивільного кодексу України зазначено, що договори укладені між сторонами по справі, як цивільно правові правочини є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Однак, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати за поставлений позивачем на підставі видаткових накладних товар, у товариства з обмеженою відповідальністю КОТНАР ХІЛЛ виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 1 747 923,71 грн..

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з нормами статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до статті 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договорами. Порушення відповідачем свого зобов`язання, в частині проведення повної оплати за поставлений товар, надає позивачеві право на нарахування відповідачеві інфляційних втрат, відсотків річних та штрафних санкцій, передбачених умовами договорів та законодавством.

З огляду на прострочення відповідачем строку оплати за товар, позивачем, заявлено позовні вимоги про стягнення 211 753,30 грн. пені, 96 542,58 грн. інфляційних втрат та суму 53 846,09 грн. трьох відсотків річних.

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

В силу положень статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно п.п. 5.1 Договору за невиконання або неналежне виконання умов Договору Сторони несуть відповідальність відповідно до умов даного Договору та чинного законодавства України. У випадку несвоєчасної оплати поставленого Товару Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення платежу (п. 5.2. Договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Тобто, та обставина, що сторони в умовах договору погодили, що неустойка нараховується та сплачується за кожний прострочений день, не означає погодження сторонами іншого, аніж встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України строку, за який нараховується неустойка.

Суд, перевіривши правильність нарахування заявленої до стягнення суми пені прийшов до висновку, що розрахунок проведено з врахування ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, у зв`язку з чим, суд прийшов до висновку про їх задоволення.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За доводами позивача, які відповідачем не спростовані та незаперечені зобов`язання відповідача в частині своєчасного та повного проведення розрахунку є не виконаним.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов та не спростував твердження позивача про неналежність виконання ним своїх зобов`язань, у зв`язку з чим суд, керуючись приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, приходить до висновку, що відповідач належним чином своїх грошових зобов`язань не виконав, кошти у визначений Договором строк не оплатив.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, факт укладення договору та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань та те, що строк оплати станом на момент розгляду справи настав, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення 1 747 923,71 грн. основного боргу а також позовні про стягнення 211 753,30 грн. пені.

Також позивач просить стягнути з відповідача суму 96 542,58 грн. інфляційних втрат та суму 53 846,09 грн. трьох відсотків річних.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку трьох відсотків річних, та інфляційних втрат на підставі вимог ст. 625 ЦК України вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у межах заявлених позовних вимог.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Приватного підприємства "Діоніс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар Хілл" про стягнення 2 110 065,68 грн. підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 173, 180, 231, 232, 236-242, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОТНАР ХІЛЛ" (90260, Закарпатська обл., Берегівський р-н, село Мужієво, вулиця Ракоці Ференца ІІ, будинок 274/А, код ) на користь Приватного підприємства "Діоніс" (358703, місто Одеса, вул. Василя Стуса, будинок 2-Б, ) суму 2 110 065,68 грн. (два мільйона сто десять тисяч шістдесят п`ять гривень 68 копійок) в т.ч. 1 747 923,71 основного боргу, 211 753,30 грн. пені, 96 542,58 грн. інфляційних втрат, 53 846,09 грн. трьох відсотків річних, а також суму 31 651,00 грн. (тридцять одну тисячу шістсот п`ятдесят одну гривня 00 коп.) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 16.09.2022.

Суддя О. Ф. Ремецькі