ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2022 р. Справа №914/3430/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Скрипчук О.С.

суддів Желіка М.Б.

Матущака О.І.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сваор Нутрішн» б/н від 08.06.2022 (вх. № 01-05/1306/22 від 14.06.2022)

на рішення Господарського суду Львівської області від 31.05.2022 (повний текст рішення складено 01.06.2022, м. Львів, суддя С.В. Іванчук С.В.)

у справі № 914/3430/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сваор Нутрішн», м. Луцьк

до відповідача: Приватного підприємства «Агрофірма Лугове», с. Лугове Золочівського району Львівської області

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сваор Нутрішн» звернулось до Господарського суду Львівської області із позовом до Приватного підприємства «Агрофірма Лугове» про стягнення заборгованості 100 000,00грн. основного боргу, 41085,89грн. інфляційних втрат, 17 690,50грн. 3% річних, 70 900,14 грн. пені.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач у порушення умов договору поставки №13/20 від 30.01.2020 не здійснив в повному обсязі оплату, а тому просить суд стягнути з відповідача 100 000,00 грн. заборгованості та 41 085,89 грн. інфляційних втрат, 17690,50грн. 3% річних, 70900,14 грн. пені.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 31.05.2022 позов ТзОВ «Сваор Нутрішн» задоволено частково. Суд виніс рішення, яким стягнув з Приватного підприємства «Агрофірма Лугове» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сваор Нутрішн» 100 000,00грн. основного боргу, 12 690,96грн. пені, 15 087,94грн. 3% річних, 40 824,74грн. інфляційних втрат та 2528,05грн. судового збору. В решті позовних вимог щодо стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріали справи не містять відомостей, доказів щодо оплати заборгованості, згідно договору поставки №13/20 від 30.01.2020, відтак заборгованість відповідача перед позивачем з основного боргу становить 100 000,00грн.

Перевіривши проведені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції встановив, що позивач припустився помилки в нарахуванні 3% річних та інфляційних втрат, не врахувавши дні проведених відповідачем оплат, положення ч.5 ст.254 ЦК України щодо обчислення строків та строки для оплат визначені п.6 Специфікацій до договору №13/20 від 30.01.2020 відтак, в перерахунку, в межах визначеного позивачем періоду розмір 3% річних становить 15087,94грн., інфляційних втрат становить 40824,74грн. В решті позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат відмовлено, у зв`язку із безпідставністю заявлення.

Також, суд першої інстанції звернув увагу на те, що як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву позивачем подано 12.11.2021. З огляду на умови договору та специфікацій до договору, покупець здійснює оплату товару протягом 30 (тридцять) календарних днів з дати поставки. Враховуючи тридцятиденний строк на оплату товару, строк позовної давності, щодо вимоги про стягнення пені нарахованої, згідно видаткових накладних №43 від 04.02.2020, №62 від 14.02.2020; №81 від 26.02.2020; №151 від 03.04.2020; №159 від 08.04.2020 сплив, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині. Перевіривши проведені та представлені позивачем розрахунки, суд встановив, що позивач припустився помилки в нарахуванні пені, не врахував шестимісячного строку для нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання встановленого ч.6 ст.232 ГК України, дні проведених оплат та не врахував положень ч.5 ст.254 ЦК України щодо обчислення строків. Відтак, в перерахунку, в межах визначеного позивачем періоду, враховуючи заяву про застосування строків позовної давності щодо пені, шестимісячний строк для нарахування пені, вимоги ч.5 ст.254 ЦК України щодо обчислення строків, розмір пені становить 12690,96грн. В решті позовних вимог, щодо стягнення пені відмовлено, у зв`язку із безпідставністю заявлення та із застосуванням строку позовної давності.

Не погоджуючись з даним рішення суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Сваор Нутрішн» подало апеляційну скаргу б/н від 08.06.2022 (вх. № 01-05/1306/22 від 14.06.2022), в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 58 209,14 грн. пені, прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального і процесуального права. А саме, скаржник стверджує, що судом не застосовано норми п. 12 Перехідних положень ЦК України, яким передбачено що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Також, апелянт зазначає, що оскаржуване рішення слід скасувати в частині стягнення пені, оскільки останнє не містить розрахунків, сум, дат, з яких суд виходив при частковому задоволенні позову щодо пені.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу б/н від 21.07.2022, в якому просить рішення Господарського суду Львівської області від 31.05.2022 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.

До відзиву на апеляційну скаргу відповідач долучив до справи новий доказ платіжне доручення № 6186 від 17.06.2022 на суму 171 131,69 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що доданий відповідачем новий доказ датований після винесення оскаржуваного рішення, а відтак, не може бути доказом при перегляді апеляційної скарги, оскільки є новим доказом, який виник після розгляду справи.

За таких обставин, враховуючи те, що новий доказ доданий до відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції долучає його до справи, однак, не приймає вказаний документ в якості доказу по справі.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.01.2020 між Приватним підприємством «Агрофірма Лугове» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сваор Нутрішн» (постачальник) укладено договір поставки №13/20. Згідно умов догвору постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві наступну продукцію: кормові добавки та продукцію для сільськогосподарської діяльності, далі за текстом товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити його вартість в строк та на умовах цього договору.

Відповідно до п.п.1.2, 1.3 договору №13/20 від 30.01.2020 сторони погодили, що перелік товару може бути розширений після підписання відповідних додатків або узгоджений в Специфікаціях що є невід`ємною частиною даного договору. Назва товару, розмір партії, одиниця виміру, ціна за одиницю та загальна кількість товару (партії), що підлягає поставці за цим договором, визначаються у Специфікаціях, які оформляються на кожну партію товару і є невід`ємними частинами даного договору.

За умовами п.п.2.1, 2.2 договору №13/20 від 30.01.2020 кількість товару, що підлягає поставці вказується у видатковій накладній, яка є невід`ємною частиною даного договору. Приймання за кількістю: товар приймається за кількістю, зазначеній у видатковій накладній постачальника, в момент передачі товару покупцю.

Ціни на товар узгоджується сторонами на кожну його партію і фіксується у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору та формуються під кожну поставку товару (п.3.1 договору №13/20 від 30.01.2020).

Згідно із п.п. 4.1, 4.2 договору №13/20 від 30.01.2020 розрахунки за кожну партію товару здійснюються покупцем в національній валюті України гривні у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі виставленого постачальником рахунку. Строк оплати за поставлену партію товару встановлюється в Специфікації на дану партію.

Пунктами 5.1, 5.2, 5.4 договору №13/20 від 30.01.2020 встановлено, що строки поставки товару визначаються у специфікаціях, які оформляються на кожну партію товару і є невід`ємними частинами даного договору. Поставка товару здійснюється на умовах доставки до складу покупця за рахунок постачальника. Можливі інші умови прийому-передачі товару за домовленістю сторін. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту підписання сторонами видаткової накладної на товар.

Відповідно до п. 5.6 договору №13/20 від 30.01.2020 поставка товару за цим договором здійснюється на умовах, що визначаються у специфікаціях, які оформляються на кожну партію товару і є невід`ємними частинами даного договору. Поставка партії товару та виписка накладних документів здійснюється за цінами, що зафіксовані сторонами у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору. Моментом виконання обов`язку постачальника щодо передачі товару вважається дата фактичного отримання товару покупцем та підписання покупцем видаткової накладної.

За умовами п. 10.1 договору №13/20 від 30.01.2020, договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2020, але з будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань сторонами по даному договору.

Сторонами було погоджено та підписано із скріпленням їх печатками Специфікації до договору №13/20 від 30.01.2020: №1 від 04.02.2020 на суму 117428,75грн. з ПДВ, №2 від 14.02.2020 на суму 2100,00грн. з ПДВ, №1 від 26.02.2020 на суму 117428,75грн. з ПДВ, №4 від 03.04.2020 на суму 87098,75 грн. з ПДВ, №5 від 08.04.2020 на суму 19350,00грн. з ПДВ, №6 від 10.04.2020 на суму 29951,25 грн. з ПДВ, №7 від 04.06.2020 на суму 26200,00 грн. з ПДВ, №8 від 05.06.2020 на суму 49815,00 грн. з ПДВ, №9 від 07.07.2020 на суму 142100,00 грн. з ПДВ, №10 від 15.07.2020 на суму 3870,00 грн. з ПДВ, №11 від 06.08.2020 на суму 11610,00 грн. з ПДВ, №12 від 11.08.2020 на суму 30633,75грн. з ПДВ, №13 від 21.08.2020 на суму 30633,75грн. з ПДВ, №14 від 11.09.2020 на суму 11610,00грн. з ПДВ, №15 від 15.09.2020 на суму 91810,00грн. з ПДВ, на загальну суму 771640,00 грн. Згідно із п.6 вказаних Специфікацій до договору №13/20 від 30.01.2020, покупець здійснює оплату товару протягом 30 (тридцять) календарних днів з дати поставки на основі рахунку постачальника.

На виконання умов договору №13/20 від 30.01.2020 та Специфікацій до договору №13/20 від 30.01.2020 позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 771640,00грн., що підтверджується видатковими накладними №43 від 04.02.2020 на суму 117428,75грн. з ПДВ; №62 від 14.02.2020 на суму 2100,00грн. з ПДВ; №81 від 26.02.2020 на суму 117428,75грн. з ПДВ; №151 від 03.04.2020 на суму 87098,75грн. з ПДВ; №159 від 08.04.2020 на суму 19350,00грн. з ПДВ; №161 від 10.04.2020 на суму 29951,25грн. з ПДВ; №240 від 04.06.2020 на суму 26200,00грн. з ПДВ; №245 від 05.06.2020 на суму 49815,00грн. з ПДВ; №285 від 07.07.2020 на суму 142100,00грн. з ПДВ; №296 від 15.07.2020 на суму 3870,00грн. з ПДВ; №326 від 06.08.2020 на суму 11610,00грн. з ПДВ; №330 від 11.08.2020 на суму 30633,75грн. з ПДВ; №350 від 21.08.2020 на суму 30633,75грн. з ПДВ; №382 від 11.09.2020 на суму 11610,00грн. з ПДВ; №387 від 15.09.2020р. на суму 91810,00грн. з ПДВ, які підписано сторонами та скріплено їх печатками без жодних зауважень і заперечень.

Також поставка товару підтверджується товарно-транспортними накладними №Р43 від 04.02.2020 на суму 117428,75грн. (з ПДВ), №Р62 від 14.02.2020 на суму 2100,00грн. (з ПДВ), №Р151 від 03.04.2020 на суму 87561,25грн. (з ПДВ), №Р159 від 08.04.2020 на суму 19350,00грн. (з ПДВ), №Р161 від 10.04.2020 на суму 29951,25грн. (з ПДВ), №Р240 від 04.06.2020 на суму 26200,00грн. (з ПДВ), №Р245 від 05.06.2020 на суму 49815,00грн. (з ПДВ), №Р285 від 07.07.2020 на суму 142100,00грн. (з ПДВ), №Р326 від 06.08.2020 на суму 11610,00грн. (з ПДВ), №Р330 від 11.08.2020 на суму 30633,75грн. (з ПДВ), №Р382 від 11.09.2020 на суму 11610,00грн. (з ПДВ), №Р387 від 15.09.2020 на суму 91810,00грн. (з ПДВ), які підписано сторонами та скріплено їх печатками без жодних зауважень і заперечень.

Позивач зазначає, що між сторонами також існувало зобов`язання згідно договору поставки №15 від 02.03.2019, яке відповідачем не було повністю погашене, а саме на суму 162095грн. На підтвердження даних обставин долучено договір №15 від 02.03.2019, специфікації до договору №15 від 02.03.2019, видаткові та товарно-транспортні накладні до даного договору, банківські виписки за період з 17.07.2019 по 19.12.2019, розрахунок заборгованості з покликанням на первинні документи.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем здійснено оплату позивачу у 2020-2021рр. в сумі 833735,00грн. із призначенням платежу «за матеріали згідно договору», що підтверджується банківськими виписками по рахунку за період з 30.01.2020 по 19.10.2021, зокрема 21.02.2020 на суму 82095,00грн., 21.07.2020 на суму 100000,00грн., 07.09.2020 на суму. 100000,00грн., 04.11.2020 на суму 208980,14грн., 04.02.2021 на суму 242659,86грн., 24.02.2021 на суму 100000,00грн. Позивач зазначає, що враховуючи те, що між сторонами існувала заборгованість в сумі 162095,00грн. за договором №15 від 02.03.2019, яка відповідачем не була погашена, то позивачем із сплачених відповідачем сум 21.02.2020 -82045,00грн. та 21.07.2020 - 100000,00грн. в призначенні платежу по яких зазначено за матеріали згідно договору суму в розмірі 162095,00грн. зараховано в погашення заборгованості за договором №15 від 02.03.2019, та в розмірі 671640,00грн. здійснено часткову оплату на виконання договору №13/20 від 30.01.2020, що не заперечується відповідачем та підтверджується матеріалами справи.

Відтак, на виконання своїх зобов`язань за договором №13/20 від 30.01.2020 відповідач оплати в повному обсязі не провів, тому у відповідача виникла заборгованість у розмірі 100000,00грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Позивач звертався до відповідача із претензією №5 від 27.04.2021, в якій зазначив що відповідачем частково оплачено вартість поставленого товару за договором №13/20 від 30.01.2020 на загальну суму 671640,00грн. та просив сплатити заборгованість у розмірі 100000,00грн. за договором №13/20 від 30.01.2020. Однак, дана претензія залишена без належного реагування.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції оскаржується частково, суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 ГПК України, переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягненні 58 209,14 грн. пені,

Суд апеляційної інстанції встановив, заборгованість відповідача перед позивачем згідно договору№13/20 від 30.01.2020 становить 100 000,00грн. основного боргу. Зазначений факт не заперечується відповідачем.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

В силу ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6.2 договору №13/20 від 30.01.2020 сторони погодили, що у випадку порушення покупцем строку оплати товару, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення оплати товару. Так, згідно із п.6.2 договору №13/20 від 30.01.2020 позивач по кожній видатковій накладній та на загальну суму боргу нарахував відповідачу пеню в сумі 70 900,14грн. за період з 05.03.2020 по 30.04.2022.

Відповідачем було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності на підставі ч.2 ст.258 ЦК України щодо вимоги про стягнення на користь позивача пені.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частинами 3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі №911/1563/18 від 22 липня 2019 року, положеннями частини шостої статті 232 ГК України передбачено особливість порядку застосування господарських штрафних санкцій, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. У відповідності до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її застосування обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на подання позову про стягнення такої санкції виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Разом з тим відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Отже, з огляду на те, що нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію.

Суд першої інстанції зазначив, що як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву позивачем подано до суду 12.11.2021. Як встановлено вище, з огляду на умови договору та специфікацій до договору, покупець мав здійснювати оплату товару протягом 30 (тридцять) календарних днів з дати поставки. Враховуючи тридцятиденний строк на оплату товару, строк позовної давності, щодо вимоги про стягнення пені нарахованої, згідно видаткових накладних №43 від 04.02.2020, №62 від 14.02.2020; №81 від 26.02.2020; №151 від 03.04.2020; №159 від 08.04.2020 сплив, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Однак, суд першої інстанції не звернув увагу на те, відповідно до п. 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19" з 12 березня 2020 року на усій території України встановлено карантин, дія якого триває в даний час і на момент пред`явлення цього позову до суду.

З огляду на що, строк позовної давності в один рік щодо нарахованої позивачем пені згідно видаткових накладних №43 від 04.02.2020, №62 від 14.02.2020; №81 від 26.02.2020; №151 від 03.04.2020; №159 від 08.04.2020 був продовжений на весь період дії карантину згідно п.12 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим застосування строку позовної давності в цій частині позовних вимог є необґрунтованим.

Твердження апелянта про те, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, оскільки останнє не містить розрахунків, сум, дат, з яких суд виходив при частковому задоволенні позову, судом оцінюються критично.

Суд першої інстанції до матеріалів справи долучив розрахунок боргу на підставі якого прийняв оскаржуване рішення.

Перевіривши проведені та представлені позивачем розрахунки, встановлено, що позивач припустився помилки в нарахуванні пені, не врахував строку для нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання встановленого ч.6 ст.232 ГК України, зокрема, по накладних № 81 від 26.02.2020 на суму 117 428,75 грн.; № 159 від 08.04.2020 на суму 19 350,00 грн, № 161 від 10.04.2020 на суму 29 951,25 грн., № 240 від 04.06.2020 на суму 26200,00 грн., № 285 від 07.07.2020 на суму 142 100,00грн.

Також, позивач припустився помилки в нарахуванні пені, не врахував дні проведених оплат та не врахував положень ч.5 ст.254 ЦК України щодо обчислення строків, зокрема, по накладних від 04.02.2020 № 43, 08.04.2020 № 159, 26.02.2020 № 81, 04.06.2020 № 240, 05.06.2020 №245, 07.07.2020 № 285, 15.07.2020 № 296, 06.08.2020 № 326, 11.08.2020 № 330, 11.09.2020 № 382, 15.09.2020 № 387.

Здійснивши перерахунок позовних вимог суд апеляційної інстанції встановив, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 36 994,18 грн. за невиконання умов договору.

За таких обставин рішення Господарського суду Львівської області від 31.05.2022 слід скасувати в частині відмови у задоволенні пені в сумі 24 303,22 грн. (яка нарахована згідно накладних №43 від 04.02.2020, №62 від 14.02.2020; №81 від 26.02.2020; №151 від 03.04.2020; №159 від 08.04.2020), прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити. В решті рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сваор Нутрішн» б/н від 08.06.2022 (вх. № 01-05/1306/22 від 14.06.2022) задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 31.05.2022 скасувати в частині відмови у задоволенні пені в сумі 24 303,22 грн., прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити. В решті рішення суду залишити без змін:

Стягнути з Приватного підприємства Агрофірма Лугове (80631, Львівська область, Бродівський район, с.Лугове; ідентифікаційний код 35263487) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сваор Нутрішн (43005, Волинська область, м.Луцьк, вул.Шопена, буд.22А; ідентифікаційний код 41469532) 100000,00грн. основного боргу, 36 994,18 грн. пені, 15087,94грн. 3% річних, 40824,74грн. інфляційних втрат.

3. Стягнути з Приватного підприємства Агрофірма Лугове (80631, Львівська область, Бродівський район, с.Лугове; ідентифікаційний код 35263487) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сваор Нутрішн (43005, Волинська область, м.Луцьк, вул.Шопена, буд.22А; ідентифікаційний код 41469532) 2893,60 грн. судовий збір за розгляд справи у суду першої інстанції та 1396,05 грн. судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя О.І. Матущак

Суддя М.Б. Желік