УХВАЛА

19 вересня 2022 року

м. Київ

cправа № 466/4930/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Студенець В.І.,

розглянувши матеріали касаційних скарг ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Львівської області від 20.01.2022

та постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.07.2022

у справі за позовом ОСОБА_1

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Львівська Оселя"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

1) ОСОБА_2 ,

2) ОСОБА_3 ,

3) ОСОБА_4

про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів,

В С Т А Н О В И В:

1. 23.08.2022 ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Львівської області від 20.01.2022 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.07.2022, у якій просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд.

2. Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху з огляду на таке.

3. Частиною 2 ст.292 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) передбачено, що якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, передбачених ст.290 цього Кодексу, то така скарга залишається без руху.

4. Відповідно до п.5 ч.2 ст.290 ГПК у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) ст.287 цього Кодексу підстави (підстав).

5. Відповідно до ч.2 ст.287 ГПК підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 ч.1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 ст.310 цього Кодексу.

6. У разі подання касаційної скарги на підставі п.1 ч.2 ст.287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абз.2 п.5 ч.2 ст.290 цього Кодексу).

7. У цьому випадку необхідно чітко вказати:

норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд неправильно застосував в оскаржуваному судовому рішенні;

навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;

навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;

обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

8. У разі подання касаційної скарги на підставі п.2 ч.2 ст.287 ГПК в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абз.3 п.5 ч.2 ст.290 цього Кодексу). Скаржник повинен чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

9. Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого п.3 ч.2 ст.287 ГПК, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає непогодження із ним.

10. Оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі п.4 ч.2 ст.287 ГПК, необхідно зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами 1, 3 ст.310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.

11. Необхідно враховувати, що за змістом п.1 ч.3 ст.310 ГПК відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч.2 ст.287 цього Кодексу.

12. Системний аналіз наведених положень ГПК дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 ч.1 ст.287 ГПК, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) ч.2 ст.287 ГПК як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

13. Процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або допущене судом порушення норм процесуального права та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) ст.287 ГПК, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

14. Обґрунтовуючи подібність правовідносин, як обов`язкової умови для виникнення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1- 3 ч.2 ст.287 ГПК, необхідно враховувати, що подібність правовідносин визначається за відповідними критеріями.

15. Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин потрібно оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів (пункти 25, 26, 31 постанови від 12.10.2021 у справі №233/2021/19).

16. Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

17. У розділі 1.1 касаційної скарги скаржник, обґрунтовуючи наявність його порушеного права, посилався на норми статей 6, 10 Закону "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", навів висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №906/1308/19 та висновки, до яких дійшли суди попередніх інстанцій, однак не обґрунтував подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

18. У розділі 1.2 касаційної скарги, наводячи доводи щодо порушення порядку організації і проведення зборів, скаржник виклав зміст ст.6 Закону "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та навів висновки судів попередніх інстанцій, які, на його думку, суперечать статтям 74, 76 ГПК; скаржник вказав про відсутність доказів, з яких можна було б встановити:

- факт належного повідомлення про проведення зборів (п.1.2.2 скарги) та послався на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.10.2019 у справі №923/876/16, однак не обґрунтував подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок;

- обставини щодо діяльності ініціативної групи, кількості голосів на зборах та строків проведення опитування (пункти 1.1.1, 1.2.3 та 1.2.4 касаційної скарги); скаржник не обґрунтовує такі порушення у взаємозв`язку із посиланням на будь яку із підстав касаційного оскарження, передбачених ч.2 ст.287 ГПК.

19. Також скаржник зазначив, що "суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази, про що заявлено у касаційній скарзі і зазначено як підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3 ч.2 ст.287 ГПК". При цьому Верховний Суд звертає увагу, що жодних обґрунтувань підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 2, 3 ч.2 ст.287 ГПК скаржник не навів.

20. Посилання скаржника на необґрунтоване відхилення клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, які мають значення для правильного вирішення справи (п.3 ч.3 ст.310 ГПК) та встановлення обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (п.4 ч.3 ст.310 ГПК) належним чином не обґрунтовані, зокрема не вказано: 1) про витребування / дослідження / огляд яких саме доказів суд необґрунтовано відхилив клопотання та яке значення такі докази мають для правильного вирішення справи, 2) які докази є недопустимими та які суттєві обставини на їх підставі були встановлені.

21. Окрім цього, стверджуючи про наявність підстав, передбачених ч.3 ст.310 ГПК, скаржник не послався на відповідний випадок, передбачений ч.2 ст.287 ГПК (зокрема на п.4).

22. Відповідно до п.2 ч.4 ст.290 ГПК до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

23. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом "Про судовий збір".

24. Згідно з ч.1 ст.4 цього Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

25. Ставка судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви немайнового характеру, становила 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

26. За подання касаційної скарги на рішення суду ставки судового збору встановлюються у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (пп.5 п.2 ч.2 ст.4 Закону "Про судовий збір").

27. Враховуючи вимоги касаційної скарги, скаржник при її подачі повинен був сплатити судовий збір у розмірі 3 842 грн (1 921 грн (1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2019) х 1 вимога немайнового характеру х 200%).

28. Проте, скаржник відповідно до квитанцій від 22.08.2022 №9171-1714-1052-6336 та №7946-9762-6036-1533 сплатив 3 076 грн (по 1 538 грн) , тобто на 766 грн менше від суми судового збору, що підлягає сплаті у цьому випадку.

29. Оскільки скаржник не надав документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, то касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених п.2 ч.4 ст.290 ГПК.

30. Частиною 1 ст.288 ГПК визначено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

31. Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена 26.07.2022, повний текст складено та підписано 02.08.2022, а отже останнім днем касаційного оскарження вказаної постанови було 22.08.2022.

32. Скаржник стверджує, що копію оскаржуваної постанови його представник отримав 05.08.2022 на адресу електронної пошти, а тому строк на касаційне оскарження - до 23.08.2022.

33. Частиною 2 ст.288 ГПК передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

34. Касаційна скарга подана скаржником 23.08.2022 (згідно поштового конверту з номером поштового відправлення 264), тобто після закінчення строку на касаційне оскарження, без клопотання про поновлення цього строку.

35. Окрім цього, згідно з ч.4 ст.290 ГПК до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, за наявності. Скаржник, стверджуючи, що копію оскаржуваної постанови його представник отримав 05.08.2022 на адресу електронної пошти, не надав доказів на підтвердження цієї обставини.

36. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.3 ст.13 ГПК).

37. Відповідно до ч.3 ст.292 ГПК касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених ст.288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

38. Також згідно з ст.291 ГПК особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

39. Скаржник не надав доказів надсилання іншим учасникам справи копії скарги і доданих до неї документів, а натомість додав копії касаційної скарги для інших учасників справи у 4 екземплярах.

40. З огляду на викладене, скаржнику необхідно надати Верховному Суду належні докази направлення копії касаційної скарги на адресу учасників справи, а саме: описи вкладення та фіскальні чеки.

41. Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів ГПК учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно форми та змісту подання касаційної скарги.

42. Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху.

43. З огляду на залишення касаційної скарги без руху, заява про зупинення виконання оскаржуваних рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції до закінчення їх перегляду у касаційному порядку залишається без розгляду до усунення недоліків.

Керуючись статтями 119, 174, 234, 235, 287, 288, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, ст.4 Закону "Про судовий збір", Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Львівської області від 20.01.2022 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.07.2022 у справі №466/4930/19 залишити без руху.

2. Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

3. Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику, або у відкритті касаційного провадження буде відмовлено на підставі положень п.4 ч.1 ст.293 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О. Кібенко

Судді С. Бакуліна

В. Студенець