РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.09.2022Справа № 910/6026/22
Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфініт Трейд»

про стягнення 97730,16 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.07.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з вимогами до Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» про стягнення 97730,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставною відмовою відповідача у здійсненні виплат за Гарантією №BGV/U/03-2-16501 від 09.12.2021 на суму 97730,16 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2022 відкрито провадження у справі №910/6026/22, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання); залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфініт Трейд»; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

03.08.2022 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфініт Трейд» не змогло виконати свої зобов`язання за Договором поставки №Л/НХ-21876/НЮ від 14.12.2021 у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, у зв`язку з чим підстави для виплати за Гарантією №BGV/U/03-2-16501 від 09.12.2021 відсутні.

22.08.2022 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

22.08.2022 до Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

29.08.2022 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення на пояснення третьої особи, які суд долучив до матеріалів справи.

08.09.2022 відповідачем подані письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

14.12.2021 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфініт Трейд» (постачальник) укладено Договір поставки №Л/НХ-21876/НЮ, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в Специфікації №1 (Додаток №1), а покупець - прийняти товар і оплатити його вартість.

Відповідно до п. 1.2 Договору поставки №Л/НХ-21876/НЮ від 14.12.2021 товаром є деталі контактної мережі Код ДК 021:2015-31220000-4 (елементи електричних схем), номенклатура товару, код УКТЗЕД, виробник товару, країна походження товару визначаються в Специфікації №1.

Згідно з п. 3.2 Договору поставки №Л/НХ-21876/НЮ від 14.12.2021 сума договору на момент його підписання становить 1954603,20 грн.

Відповідно до п. 5.1 Договору поставки №Л/НХ-21876/НЮ від 14.12.2021 доставка товару покупцеві за цим договором здійснюється автомобільним/залізничним транспортом, або логістичними компаніями за рахунок постачальника. Моментом доставки товару є дата фактичного прибуття товару за адресою, зазначеною в заявці покупця, що підтверджується товаросупроводжувальними документами.

У п. 5.4 Договору поставки №Л/НХ-21876/НЮ від 14.12.2021 сторонами погоджено, що доставка товару проводиться партіями протягом не більше 15-ти днів з моменту подання заявки покупця, згідно з п. 5.4.4. даного договору, яка вважається дозволом на доставку товару та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару.

Відповідно до п. 5.4.2 Договору поставки №Л/НХ-21876/НЮ від 14.12.2021 зі сторони покупця заявку підписують з урахуванням вимог Статуту покупця щонайменше дві такі уповноважені особи: директор виконавчий регіональної філії «Львівська залізниця» (особа, що виконує його обов`язки), перший заступник директора виконавчого регіональної філії «Львівська залізниця» (особа, що виконує його обов`язки), заступник директора виконавчого регіональної філії «Львівська залізниця» (особа, що виконує його обов`язки), головний інженер регіональної філії «Львівська залізниця» (особа, що виконує його обов`язки).

У п. 5.4.4 Договору поставки №Л/НХ-21876/НЮ від 14.12.2021 зазначено, що заявка покупця з накладеними двома кваліфікованими електронними підписами уповноважених осіб, визначених у п. 5.4.2 договору, направляється з електронної адреси покупця на електронну адресу постачальника. Датою подання заявки відповідно до п. 5.4 вважається дата відправлення її на електронну адресу постачальника.

У п. 13.1 Договору поставки №Л/НХ-21876/НЮ від 14.12.2021 вказано, що гарантії виконання цього договору забезпечуються наданням постачальником оригіналу безвідкличної, безумовної банківської гарантії у розмірі 5% вартості договору, що становить 97730,16 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфініт Трейд» за Договором поставки №Л/НХ-21876/НЮ від 14.12.2021 було забезпечено безумовною та безвідкличною Гарантією №BGV/U/03-2-16501 від 09.12.2021, виданою Акціонерним товариством «Український будівельно-інвестиційний банк», на суму 97730,16 грн.

В Гарантії №BGV/U/03-2-16501 від 09.12.2021 зазначено, що банк бере на себе безумовні та безвідкличні зобов`язання сплатити протягом 5-ти банківських днів з дати отримання першої письмової вимоги бенефіціара будь-яку суму, яка не перевищує 97730,16 грн, з моменту одержання наступних документів:

- оригіналу письмової вимоги, що містить твердження про те, що принципал не виконав умов договору про закупівлю стосовно асортименту, кількості, якості та строків і виключно за цінами згідно з положеннями договору. Ця письмова вимога повинна бути підписана повноваженими особами бенефіціара (наявність повноважень підтверджується завіреними копіями відповідних довіреностей, доданими до вимоги) та скріплена печаткою бенефіціара;

- належним чином завірені копії документів, що підтверджують вимоги бенефіціара за гарантією.

Строк гарантії - з 09.12.2021 до 01.04.2023.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що принципал (Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфініт Трейд») не виконало свої зобов`язання за Договором поставки №Л/НХ-21876/НЮ від 14.12.2021. у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача щодо отримання виплати за Гарантією №BGV/U/03-2-16501 від 09.12.2021 у сумі 97730,16 грн.

Оскільки відповідачем було відмовлено позивачу у виплаті за банківською гарантією, позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 97730,16 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфініт Трейд» не змогло виконати свої зобов`язання за Договором поставки №Л/НХ-21876/НЮ від 14.12.2021 у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, у зв`язку з чим підстави для виплати за Гарантією №BGV/U/03-2-16501 від 09.12.2021 відсутні.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно із статтею 610 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Судом встановлено, що 26.01.2022 позивач направив на електронну адресу відповідача, яка вказана у Договорі поставки №Л/НХ-21876/НЮ від 14.12.2021 (), заявку на поставку товару (вих. №НЗ-1/НЗІ-40/67 від 25.01.2022) на загальну суму 1032897,60 грн, вказавши місце поставки: 79025, м. Львів, вул. Широка, 2 (НХ) Служба організації та проведення закупівель.

Вказана заявка на поставку товару оформлена позивачем з урахуванням вимог, встановлених п. 5.4.2 Договору поставки №Л/НХ-21876/НЮ від 14.12.2021.

У п. 5.4 Договору поставки №Л/НХ-21876/НЮ від 14.12.2021 сторонами погоджено, що доставка товару проводиться партіями протягом не більше 15-ти днів з моменту подання заявки покупця, згідно з п. 5.4.4. даного договору, яка вважається дозволом на доставку товару та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару.

Таким чином, оскільки відповідно до п. 5.4.4 Договору поставки №Л/НХ-21876/НЮ від 14.12.2021 датою подання заявки вважається дата відправлення її на електронну адресу постачальника, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був поставити позивачу товар у строк до 10.02.2022 включно.

При цьому судом критично оцінюються твердження третьої особи, викладені у письмових поясненнях (подані до суду 22.08.2022), про те, що позивачем не надано доказів направлення заявки третій особі та доказів її одержання, оскільки підписавши Договір поставки №Л/НХ-21876/НЮ від 14.12.2021, постачальник (третя особа) погодилась, що заявка на поставку товару подається шляхом її надсилання на електронну пошту постачальника, а отже надані позивачем докази на підтвердження надсилання заявки саме засобами електронного листування є належними, допустимими та вірогідними на підтвердження тих обставин, що 26.01.2022 позивач направив на електронну адресу відповідача, яка вказана у Договорі поставки №Л/НХ-21876/НЮ від 14.12.2021 (), заявку на поставку товару (вих. №НЗ-1/НЗІ-40/67 від 25.01.2022) на загальну суму 1032897,60 грн.

Зважаючи на те, що вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, а доказів, які б спростовували вищевказані твердження позивача третьою особою суду не надано, суд відхиляє доводи третьої особи про не направлення їй позивачем заявки на поставку товару та неотримання такої заявки постачальником.

Отже, відповідач повинен був поставити позивачу товар у строк до 10.02.2022 включно.

Однак, відповідачем не поставлено товар за Договором поставки №Л/НХ-21876/НЮ від 14.12.2021.

Як встановлено судом, виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфініт Трейд» за Договором поставки №Л/НХ-21876/НЮ від 14.12.2021 було забезпечено безумовною, безвідкличною Гарантією №BGV/U/03-2-16501 від 09.12.2021, виданою Акціонерним товариством «Український будівельно-інвестиційний банк», на суму 97730,16 грн.

В Гарантії №BGV/U/03-2-16501 від 09.12.2021 зазначено, що банк бере на себе безумовні та безвідкличні зобов`язання сплатити протягом 5-ти банківських днів з дати отримання першої письмової вимоги бенефіціара будь-яку суму, яка не перевищує 97730,16 грн, з моменту одержання наступних документів: - оригіналу письмової вимоги, що містить твердження про те, що принципал не виконав умов договору про закупівлю стосовно асортименту, кількості, якості та строків і виключно за цінами згідно з положеннями договору. Ця письмова вимога повинна бути підписана повноваженими особами бенефіціара (наявність повноважень підтверджується завіреними копіями відповідних довіреностей, доданими до вимоги) та скріплена печаткою бенефіціара; - належним чином завірені копії документів, що підтверджують вимоги бенефіціара за гарантією.

Листом-вимогою від 16.02.2022 позивач просив відповідача здійснити виплату за Гарантією №BGV/U/03-2-16501 від 09.12.2021 у сумі 97730,16 грн, оскільки постачальник за Договором поставки №Л/НХ-21876/НЮ від 14.12.2021 (Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфініт Трейд») не поставив позивачу товар.

Однак, листом вих. №2715/03-2 від 20.05.2022 банк повідомив позивача про те, що принципал надіслав банку повідомлення про настання форс-мажорних обставин, що підтверджується Сертифікатом №3200-22-0075 від 21.02.2022, у зв`язку з чим відмовив у виплаті за гарантією.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 561 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання (ст. 562 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано. Кредитор не може передавати іншій особі право вимоги до гаранта, якщо інше не встановлено гарантією.

Відповідно до ч. 1 ст. 568 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором припиняється у разі: 1) сплати кредиторові суми, на яку видано гарантію; 2) закінчення строку дії гарантії; 3) відмови кредитора від своїх прав за гарантією шляхом повернення її гарантові або шляхом подання гаранту письмової заяви про звільнення його від обов`язків за гарантією.

Згідно з ч. 1 ст. 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає зазначене у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони (ч. 2 ст. 200 Господарського кодексу України).

Відповідно до Положень про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №639, зареєстрованих Міністерством юстиції України 13.01.2005 за №41/10321, безвідклична гарантія - гарантія, умови якої не можуть бути змінені і вона не може бути припинена банком-гарантом згідно із заявою принципала без згоди та погодження з бенефіціаром; безумовна гарантія - гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов; бенефіціар - особа, на користь якої надається гарантія; вимога - лист або повідомлення з вимогою до банку-гаранта/банку-контргаранта сплатити кошти за гарантією. Вимога складається бенефіціаром і подається за довільною письмовою формою (в якій має зазначатися причина порушення принципалом основного зобов`язання, забезпеченого гарантією) або надсилається у формі повідомлення банку-гаранту/банку-контргаранту; гарантійний випадок - факт порушення принципалом перед бенефіціаром зобов`язання, забезпеченого гарантією, у зв`язку із настанням якого банк-гарант одержує вимогу бенефіціара на сплату коштів відповідно до виданої гарантії з урахуванням умов наданої гарантії та протягом строку дії гарантії.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №910/20306/17, при вирішенні спору про існування обов`язку гаранта платити за гарантією, в предмет доказування входить, у першу чергу, дослідження наявності чи відсутності виникнення відповідного обов`язку - гарантійного випадку (порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією), а не формальне дослідження виключно наявності заяви про сплату за гарантією.

Приписами частин першої, другої статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно із статті 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» шляхом видачі сертифіката.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.

Відповідно до п. 8.1 Договору поставки №Л/НХ-21876/НЮ від 14.12.2021 сторона, яка зазнала впливу обставин непереборної сили, звільняється від відповідальності за невиконання та/або неналежне виконання своїх зобов`язань. Наявність обставин непереборної сили засвідчує Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати відповідно до ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» шляхом видачі сертифіката.

Згідно з п. 8.2 Договору поставки №Л/НХ-21876/НЮ від 14.12.2021 сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 10 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі рекомендованим листом з описом вкладенні та сертифікатом ТППУ, що підтверджує про обставини непереборної сили.

Як вбачається з Сертифікату №3200-22-0075 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вих. №33/02.23 від 21.02.2022, виданого Київською обласною (регіонально) торгово-промисловою палатою, ТПП засвідчила Товариству з обмеженою відповідальністю «Інфініт Трейд» існування форс-мажорних обставин щодо виконання обов`язку з поставки товару за Договором поставки №Л/НХ-21876/НЮ від 14.12.2021.

Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) - з 24.12.2021; дата закінчення - тривають на 18.02.2022.

Однак, суд зазначає, що відповідач та третя особа, посилаючись на дію форс-мажорних обставин, жодним чином не обґрунтовують наявність причинно-наслідкового зв`язку між форс-мажорними обставинами - карантин, та неможливістю виконати договірні зобов`язання за договором у визначені строки, а також не долучають жодних доказів на підтвердження такого обґрунтування, що свідчить про недоведеність відповідачем та третьою особою наявності такого причинно-наслідкового зв`язку, та безпідставність посилань на форс-мажорні обставини, як підставу, що виключає вину третьої особи у невиконанні взятого на себе зобов`язання.

Суд зазначає, що карантин, спричинений Covid-19, встановлений з 17.03.2020 постановою Кабінету Міністрів України № 211, що свідчить про те, що на момент підписання Договору поставки №Л/НХ-21876/НЮ від 14.12.2021 карантин діяв і не є непередбачуваною обставиною для сторін договору.

Тобто, укладаючи в період дії карантину договір, добровільно беручи на себе зобов`язання у певні встановлені договором строки виконати зобов`язання та будучи ознайомленим з наслідками невиконання зобов`язання, постачальник (третя особа) діяв на власний ризик, а тому посилання третьої особи та відповідача на невиконання постачальником обов`язку з поставки товару за Договором поставки №Л/НХ-21876/НЮ від 14.12.2021 у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин судом відхиляються.

Таким чином, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфініт Трейд» не виконано умови Договору поставки №Л/НХ-21876/НЮ від 14.12.2021, що є порушенням зобов`язання, наведене є підставою для виникнення у банку обов`язку виплатити грошові кошти за Гарантією №BGV/U/03-2-16501 від 09.12.2021.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення з Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» банківської гарантії у розмірі 97730,16 грн.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Судовий збір покладається на відповідача у зв`язку з задоволенням позову у повному обсязі (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» (01135, м. Київ, вул. Вячеслава Чорновола, буд. 8; ідентифікаційний код: 26547581) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815) в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» грошові кошти у розмірі 97730 (дев`яносто сім тисяч сімсот тридцять) грн 16 коп. та судовий збір у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Спичак