РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.09.2022Справа № 910/3742/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідробест" до Державного підприємства "Завод 410 ЦА" про стягнення 213 599,47 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Гідробест" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства "Завод 410 ЦА" (далі - Підприємство) заборгованості: у розмірі 61 008,08 грн, з яких: 48 480,00 грн - основний борг, 6 034,10 грн - пеня, 984,21 грн - три проценти річних, 5 509,87 грн - інфляційні втрати, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань по оплаті товару за договором від 8 липня 2021 року № УЗ-21-319/6, а також 152 591,29 грн, з яких: 129 636,00 грн - основний борг, 10 676,31 грн - пеня, 1 652,00 грн - три проценти річних, 10 626,98 грн - інфляційні втрати, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань по оплаті товару за договором від 25 серпня 2021 року № УЗ-21-424/6.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24 травня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

22 червня 2022 року через загальний відділ канцелярії суду позивачем на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 24 травня 2022 року подано документи для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27 червня 2022 року вищенаведену позовну заяву Товариства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/3742/22 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

З матеріалів справи вбачається, що копія зазначеної ухвали була отримана відповідачем 12 липня 2022 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення відповідного поштового відправлення № 563 з підписом уповноваженої особи Підприємства.

Таким чином, останнім днем для подачі відзиву було 27 липня 2022 року.

22 липня 2022 року відповідач подав через відділ поштового зв`язку відзив від 18 липня 2022 року № 8-860, в якому не заперечував факт наявної у нього заборгованості за спірними договорами, однак просив суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та штрафних санкцій або зменшити їх до 10 % у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин.

3 серпня 2022 року через загальний відділ діловодства суду позивач подав відповідь на відзив від 27 липня 2022 року, в якій навів доводи та аргументи на спростування правової позиції відповідача, викладеній в його відзиві. Того ж дня Товариство подало лист, в якому зазначено, що ціна позову не змінилась та становить 213 599,47 грн.

Жодних інших заяв по суті справи або клопотань сторонами не подано.

Відповідно до частин 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Враховуючи подання сторонами у даній справі заяв по суті спору, в яких останні висловили свої правові позиції, доводи та міркування щодо спірних вимог, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, в яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність у матеріалах справи усіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

8 липня 2021 року та 25 серпня 2021 року між Товариством та Підприємством було укладено два договори купівлі - продажу (поставки): № УЗ-21-319/6 та УЗ-21-424/6, за умовами яких позивач зобов`язався поставити, а відповідач - прийняти та оплатити товари, зазначені у відповідних специфікаціях до вказаних угод, які є невід`ємними їх частинами (пункти 1.1. та 13.1. зазначених правочинів).

Дані договори підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками цих суб`єктів господарювання.

Відповідно до пунктів 1.2. спірних договорів поставка товарів здійснюється окремими партіями, згідно заявок відповідача, що передаються факсимільним зв`язком або електронною поштою. Номенклатурний перелік, асортимент, ціна, кількість товарів передбачено в специфікаціях.

Загальна ціна договору № УЗ-21-319/6 складає 48 480,00 грн (у тому числі ПДВ - 8 080,00 грн). Ціна договору УЗ-21-424/6 - 129 636,00 грн (у тому числі ПДВ - 21 606,00 грн). Ціна одиниці товару фіксується на момент укладення договорів, передбачена в специфікаціях, не підлягає зміні в односторонньому порядку протягом строку дії вказаних правочинів та може бути змінена лише за взаємною згодою шляхом укладення додаткових угод (пункти 3.1. - 3.3. вказаних угод).

Згідно з розділами ІV договорів розрахунки за поставлену продукцію проводяться в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок Товариства, вказаний у даних правочинах, на підставі рахунку для оплати. Оплата за договорами проводиться після проходження перевірки товарами ВТК та 615 Військового представництва Міністерства оборони України в разі його залучення, якщо інше не передбачено умовами даних угод. Днем оплати вважається день надходження грошових коштів на банківський рахунок позивача.

Відповідно до пунктів 5.1.-5.4. спірних договорів строк, місце, умови поставки та гарантії товару вказується в кожній специфікації.

Право власності на товар, а також ризики випадкової втрати або пошкодження продукції переходять від позивача до відповідача після проходження вхідного контролю на складі Підприємства (пункти 5.6. угод).

За умовами пунктів 10.1. та 11.1. спірних правочинів дані договори набирають чинності з моменту їх підписання сторонами та діють протягом одного року, а в частині виконання зобов`язань по оплаті та поставці - до повного виконання їх сторонами. Всі зміни та доповнення до цих угод оформлюються шляхом укладення додаткових угод, що підписуються сторонами та є їх невід`ємними частинами.

Зі змісту специфікації № 1 (додаток № 1) до договору поставки від 8 липня 2021 року № УЗ-21-319/6 вбачається, що сторони домовилися про поставку рукавів з нитковим обплетенням: ІУ 27х15 ТУ 3, аналог ТУ У22.1-1:2015, у кількості 50 м/п на суму 27 500,00 грн без ПДВ; ІУ 8х15 ТУ 3, аналог ТУ У22.1-1:2015, у кількості 8 м/п на суму 3 400,00 грн без ПДВ; 40У 4х13 ТУ 3, аналог ТУ У22.1-7:2017 року, у кількості 100 м/п на суму 9 500,00 грн без ПДВ. Загальна сума по вказаній специфікації становить 48 480,00 грн разом з ПДВ.

Зі змісту специфікації № 1 (додаток № 1) до договору поставки від 25 серпня 2021 року № УЗ-21-424/6 вбачається, що сторони домовилися про поставку рукавів з нитковим обплетенням: ГУ 27х15 ТУ 3, аналог ТУ У22.1-1:2015, у кількості 20 м/п на суму 11 000,00 грн без ПДВ; ІУ 12х15 ТУ 3, аналог ТУ У22.1-1:2015, у кількості 4 м/п на суму 1800,00 грн без ПДВ; 40У 8х13 ТУ 3, аналог ТУ У22.1-7:2017 в кількості 60 м/п на суму 6 900,00 грн без ПДВ; ІМ 30х15 ТУ 3, аналог ТУ У22.1-1:2015, у кількості 8 м/п на суму 4 680,00 грн без ПДВ; 4 М 38х15 ТУ 3, аналог ТУ У22.1-7:2015, у кількості 4 м/п на суму 3 020,00 грн без ПДВ; 5 М 4х120 ТУ 3, аналог ТУ У22.1-7:2015, у кількості 4 м/п на суму 3 000,00 грн без ПДВ; ІУ 16х15 ТУ 3, аналог ТУ У22.1-1:2015, у кількості 4 м/п на суму 1800,00 грн без ПДВ; ІУ 22х15 ТУ 3, аналог ТУ У22.1-1:2015, у кількості 8 м/п на суму 4 040,00 грн без ПДВ; 2У 6х15 ТУ 3, аналог ТУ У22.1-1:2015, у кількості 14 м/п на суму 5 320,00 грн без ПДВ; 2У 25х15 ТУ 3, аналог ТУ У22.1-1:2015, у кількості 4 м/п на суму 2 220,00 грн без ПДВ; 5У 4х120 ТУ 3, аналог ТУ У22.1-1:2015, у кількості 2 м/п на суму 1 500,00 грн без ПДВ; 21 П 6х150 ТУ 3, аналог ТУ У22.1-1:2015, у кількості 90 м/п на суму 56 250,00 грн без ПДВ; 22 П 10х240 ТУ 3, аналог ТУ У22.1-1:2015, у кількості 10 м/п на суму 6 500,00 грн без ПДВ. Загальна сума по вказаній специфікації становить 129 636,00 грн разом з ПДВ.

Зі змісту вищенаведених специфікацій вбачається, що вказані суми мають бути повністю перераховані протягом 30 банківських днів після поставки за адресою: місто Київ, Повітрофлотський проспект, будинок 94, та проходження вхідного контролю.

Вказані додатки до договорів підписані та скріплені печатками уповноважених представників сторін.

Судом встановлено, що на виконання умов договору від 8 липня 2021 року № УЗ-21-319/6 Товариство поставило Підприємству товар на загальну суму 48 480,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 19 липня 2021 року № 386, а на виконання умов договору від 25 серпня 2021 року № УЗ-21-424/6 - на загальну суму 129 636,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 19 жовтня 2021 року № 572.

Судом також встановлено, що вищенаведені видаткові накладні підписані сторонами та скріплені печаткою Товариства і не містять жодних заперечень щодо кількості, асортименту та якості переданого товару. Будь-які докази, які б свідчили про наявність зауважень чи заперечень відповідача щодо поставленої позивачем продукції матеріали справи не містять.

Оскільки вказаний товар поставлений 19 липня 2021 року та 19 жовтня 2021 року, то згідно з положеннями специфікацій до договорів останніми днями для оплати цих поставок були: 31 серпня 2021 року та 29 листопада 2021 року відповідно.

Позивач звернувся до відповідача з листом від 6 грудня 2021 року № 507/101-21, у якому просив сплатити вказані суми.

Листом від 10 грудня 2021 року № 16.4-4449 Підприємство визнало заборгованість за вищезазначеними договорами поставки та зазначило, що цей борг буде погашений у четвертому кварталі 2021 року або в першому кварталі 2022 року.

Однак на час вирішення даного спору вказана заборгованість Підприємством не була погашена.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що сума основного боргу відповідача за договором від 8 липня 2021 року № УЗ-21-319/6 у розмірі 48 480,00 грн та сума основного боргу за договором від 25 серпня 2021 року № УЗ-21-424/6 у розмірі 129 636,00 грн підтверджені належними доказами, наявними у матеріалах справи, і Підприємство на момент прийняття рішення не надало документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача до відповідача про стягнення зазначених сум. Враховуючи викладене, даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до пунктів 8.1.-8.3. спірних договорів сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цими договорами в разі виникнення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які не існували під час укладення вказаних правочинів та виникли поза волею сторін, зокрема, війна та карантин. Сторона, що не може виконувати зобов`язання за вказаними угодами унаслідок дії форс-мажорних обставин, повинна не пізніше ніж протягом десяти календарних днів з моменту їх виявлення повідомити про це іншу сторону в письмовій формі. Доказом виникнення форс-мажорних обставин та строку їх дії є відповідні документи, що видаються Торгово-промисловою палатою України або іншим компетентним органом.

Частиною 1 статті 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Отже, відповідний сертифікат торгово-промислової палати є документом, який підтверджує виникнення форс-мажорних обставин та строк їх дії.

Проте у порушення приписів чинного законодавства на підтвердження форс-можорних обставин відповідач надав не сертифікат Торгово-промислової палати України, а копію її листа від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1.

Таким чином, наданий відповідачем лист не є належним та допустимим доказом, що підтверджує наявність обставин непереборної сили.

Крім того, судом встановлено, що всупереч пунктів 8.2. договорів у матеріалах даної справи відсутні будь-які докази повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин.

Суд також не бере до уваги посилання Підприємства щодо настання обставини непереборної сили через карантинні обмеження, оскільки спірні договори були укладені вже після введення на території України карантину, що за умовами пунктів 8.1. вказаних правочинів не може розглядатися як форс-мажор.

Оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази, які підтверджували б факт настання обставин непереборної сили, доводи відповідача про наявність підстав для звільнення його від відповідальності за прострочення виконання основного зобов`язання є необґрунтованими.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за спірними договорами, позивач просив суд стягнути з відповідача 984,21 грн трьох процентів річних, нарахованих з 31 серпня 2021 року по 4 травня 2022 року на суму боргу в розмірі 48 480,00 грн за договором від 8 липня 2021 року № УЗ-21-319/6, та 1 652,00 грн трьох процентів річних, нарахованих з 30 листопада 2021 року по 4 травня 2022 року на суму боргу в розмірі 129 636,00 грн за договором від 25 серпня 2021 року № УЗ-21-424/6.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом здійснено перерахунок трьох процентів річних за угодою від 8 липня 2021 року № УЗ-21-319/6, оскільки позивачем неправомірно включено до періоду прострочення останній день погашення заборгованості - 31 серпня 2021 року.

Обґрунтований розмір трьох процентів річних, нарахованих у період з 1 вересня 2021 року по 4 травня 2022 року на суму основного боргу в розмірі 48 480,00 грн, за розрахунком суду становить 980,23 грн.

Відтак, дана вимога підлягає задоволенню в частині вказаної суми. Враховуючи викладене, у задоволенні 3,98 грн вказаної компенсаційної виплати слід відмовити.

Заявлені Товариством до стягнення три проценти річних у розмірі 1 652,00 грн за договором від 25 серпня 2021 року № УЗ-21-424/6 не перевищують розрахованої судом арифметично вірної суми, відповідають вимогам чинного законодавства та положенням договору. У зв`язку з цим позовна вимога про стягнення з відповідача цієї компенсаційної виплати підлягає задоволенню в повному обсязі.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 5 509,87 грн інфляційних втрат, нарахованих у період з жовтня 2021 року по квітень 2022 року на суму боргу в розмірі 48 480,00 грн за договором від 8 липня 2021 року № УЗ-21-319/6, та 10 626,98 грн інфляційних втрат, нарахованих у період з грудня 2021 року по квітень 2022 року на суму боргу в розмірі 129 636,00 грн за договором від 25 серпня 2021 року № УЗ-21-424/6.

Оскільки заявлений Товариством до стягнення розмір інфляційних втрат є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договорів, позовна вимога про стягнення з відповідача вказаних сум компенсаційних виплат також підлягає задоволенню в повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за спірними договорами позивач просив суд стягнути з відповідача 6 034,10 грн пені, нарахованої з 31 серпня 2021 року по 4 травня 2022 року на суму боргу в розмірі 48 480,00 грн за договором від 8 липня 2021 року № УЗ-21-319/6, та 10 676,31 грн пені, нарахованої з 30 листопада 2021 року по 4 травня 2022 року на суму боргу в розмірі 129 636,00 грн за договором від 25 серпня 2021 року № УЗ-21-424/6.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до пунктів 7.2. спірних договорів у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань по договору щодо оплати товару відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного (простроченого) зобов`язання, вираженого в гривнях за кожен день прострочення, у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Однак пунктом 7 Розділу IX Прикінцевих положень ГК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний пункт був введений в дію на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX), який набрав чинності з 2 квітня 2020 року.

Судом встановлено, що на всій території України триває карантин, який установлений згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" № 211 з 12 березня 2020 року та продовжений згідно постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2022 року № 928 до 31 грудня 2022 року.

За таких обставин, дія Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX фактично надає можливість нараховувати штрафні санкції більше, ніж за шість місяців.

Судом здійснено перерахунок пені за угодою від 8 липня 2021 року № УЗ-21-319/6, оскільки позивачем неправомірно включено до періоду прострочення останній день погашення заборгованості - 31 серпня 2021 року.

Отже, обґрунтований розмір вказаної штрафної санкції, нарахованої у період з 1 вересня 2021 року по 4 травня 2022 року на 48 480,00 грн основного боргу, за розрахунком суду становить 6 012,85 грн.

У зв`язку з цим дана вимога є обґрунтованою в частині вказаної суми.

Заявлений Товариством до стягнення розмір неустойки за договором від 25 серпня 2021 року № УЗ-21-424/6 не перевищує арифметично вірної суми, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, а відтак ця вимога є обґрунтованою в розмірі 10 676,31 грн.

Що стосується поданого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, індексу інфляції та трьох процентів річних на 90 % від заявленої суми, суд зазначає наступне.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом наведених норм зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе її зменшення.

Тобто, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

При цьому, вирішуючи таке питання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Разом із цим, наявність у кредитора можливості стягувати з покупця надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013.

Враховуючи правове значення неустойки, а також те, що відповідач віднесений до Переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2004 року № 1734, в умовах воєнного стану, суд дійшов висновку, що обґрунтованим є зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 80 %, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 3 337,83 грн. Таке зменшення суд першої інстанції вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі, яке запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Щодо клопотання відповідача про зменшення заявлених до стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат суд зазначає, що ці передбачені статтею 625 ЦК України компенсаційні нарахування є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань, тобто вони не є мірою відповідальності (штрафними санкціями, передбаченими статті 230 ГК України), а тому на них не поширюються положення часини 1 статті 233 ГК України, частини 3 статті 551 ЦК України щодо зменшення розміру штрафних санкцій.

Посилання відповідача на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року № 902/417/18 не беруться судом до уваги, так як у цій постанові досліджувалося питання зменшення відсотків річних, як визначені у більшому розмірі (40 %), ніж передбачені у статті 625 ЦК України. Також суд звертає увагу на те, що у вказаній постанові Верховний Суд не вказував на можливість суду самостійно та/або за клопотанням сторони зменшувати інфляційні нарахування.

Враховуючи вищевикладене, клопотання позивача про зменшення розміру трьох процентів річних та інфляційних втрат є необґрунтованим, а відтак не підлягає задоволенню.

За змістом статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, вимоги Товариства підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Завод 410 ЦА" (03151, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 94; ідентифікаційний код 01128297) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідробест" (08141, Київська область, Києво-Святошинський (Бучанський) район, село Петрівське(п) (Святопетрівське), вулиця Київська, будинок 34; ідентифікаційний код 38274659) 178 116 (сто сімдесят вісім тисяч сто шістнадцять) грн 00 коп. основного боргу, 16 136 (шістнадцять тисяч сто тридцять шість) грн 85 коп. інфляційних втрат, 2 632 (дві тисячі шістсот тридцять дві) грн 23 коп. трьох процентів річних, 3 337 (три тисячі триста тридцять сім) грн 83 коп. пені, а також 3 203 (три тисячі двісті три) грн 62 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 14 вересня 2022 року

СуддяЄ.В. Павленко