ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року

м. Київ

cправа № 904/6251/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. (головуючий), Васьковського О.В., Огородніка К.М.

за участю секретаря судового засідання Кравченко О.В.,

учасники справи:

касатор - фізична особа-підприємець Апенко Дмитро Валерійович,

представник касатора - не з`явився,

боржник Товариство з обмеженою відповідальністю "Адаман Трейд"

представник боржника - не з`явився,

арбітражний керуючий Пархоменко Тетяна Вікторівна - не з`явилася,

кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеський завод класичних вин",

представник кредитора - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

фізичної особи-підприємця Апенка Дмитра Валерійовича

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області

від 28.07.2021

у складі судді: Соловйова А.Є.

та постанову Центрального апеляційного господарського суду

від 18.04.2022,

у складі колегії суддів: Чередко А.Є. (головуючий), Мороз В.Ф., Коваль Л.А.

у справі за заявою

фізичної особи -підприємця Свинаренко Юрія Вікторовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Адаман Трейд"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст вимог

1. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2020 за заявою Фізичної особи-підприємця Свинаренко Юрія Вікторовича (далі - ФОП Свинаренко Ю.В., кредитор) відкрито провадження у справі про банкрутство № 904/6251/20 Товариства з обмеженою відповідальністю "Адаман Трейд" (далі - ТОВ "Адаман Трейд", боржник);

визнано грошові вимоги ФОП Свинаренко Ю.В. (на суму 21 020,00 грн. судового збору - 1 черга задоволення, 13 222 051,20 грн. основного боргу - 4 черга задоволення вимог кредиторів);

введено мораторій на задоволення вимог кредиторів;

призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Черненченка Д.А.;

вирішено інші процесуальні питання.

2. На виконання ухвали від 03.12.2020, господарський суд 03.12.2020 опублікував оголошення на веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет за № 65540 від 03.12.2020 про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Адаман Трейд".

3. 30.12.2020 Фізичною особою - підприємцем Апенком Дмитром Валерійовичем (далі - ФОП Апенко Д.М., кредитор) через канцелярію суду подана заява з грошовими вимогами до боржника - ТОВ "Адаман Трейд" в загальній сумі 3 575 352,70 грн., які складаються з: 3 571 148,70 грн. - суми основного боргу та судового збору за подання заяви з вимогами до боржника в сумі 4 204,00 грн.

3.1. Грошові вимоги обґрунтовані тим, що в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором № 1 про надання послуг від 11.09.2018 з боку ТОВ "Атлантіс", грошові кошти за надані послуги сплачено не було у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 3 571 148,70 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

4. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2021 у справі № 904/6251/20 грошові вимоги ФОП Апенка Д.В. до ТОВ "Адаман Трейд" в сумі 4 204,00 грн. (судовий збір), в сумі 3 571 148,70 грн. (основна заборгованість) - відхилені.

5. Відхиляючи зазначені грошові вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що тривале надання послуг ФОП Апенко Д.В. за Договором № 1 від 11.09.2018 на користь боржника ТОВ «АДАМАН ТРЕЙД» позбавлене розумної економічної причини (ділової мети), оскільки надані Замовником ТОВ «АДАМАН ТРЕЙД» банківські виписки містять лише загальне посилання на Договір № 1 від 11.09.2018 року, не містять позначення за які саме товари, роботи чи послуги було здійснено оплату, крім того, з вказаних банківських виписок вбачається, що оплати здійснювалися в квітні-червні 2020 року, а відтак продовження надання послуг не призвело до приросту активів Виконавця, натомість призвело до формування необґрунтованих витрат боржника, що вказує на відсутність ділової мети та формування виключно штучно складених первинних документів, які відображають нереальні господарські операції ФОП Апенко Д.В. та Боржника які спрямовані на формування фіктивних грошових вимог Кредитора.

Судом встановлено обставини, що вказують на протиріччя змісту документів між собою, дублювання актів приймання-передачі, невідповідність вартості послуг у замовленнях погодженій сторонами вартості, суперечностей у специфікаціях.

6. Під час розгляду заяви ФОП Апенка Д.В. судом встановлено:

6.1. 11.09.2018 між ФОП Апенком Д.В. (Виконавець) та ТОВ "Атлантіс" (Замовник) підписано Договір № 1 про надання послуг (далі - Договір ).

6.2. Відповідно до умов Договору, Виконавець бере на себе зобов`язання надати послуги пакування товару, а Замовник приймати та своєчасно сплачувати надані Виконавцем послуги (пункт 1.1. Договору).

6.3. Згідно з пункту 1.2. Договору факт належного надання Виконавцем послуг за цим Договором підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг, що підписується сторонами по факту виконання Виконавцем кожного відповідного замовлення.

6.4. Пунктом 2.1. Договору передбачено, що підставою для надання послуг є Замовлення Замовника оформлене та підписане уповноваженим представником від обох Сторін.

6.5. Пунктами 2.1.-2.2. Договору № 1 визначено, що замовником передається Виконавцю партія товару для пакування відповідно до акту прийому-передачі в кількісному вираженні, підписаного сторонами. Представник Виконавця, разом із Замовником бере участь у прийманні товару для надання послуг, перевіряє відповідність номенклатури та кількості товару. В разі наявності у Виконавця зауважень, розбіжностей щодо фактичної кількості/номенклатури/якості товару, представник Виконавця складає акт зауважень до замовлення. Товар вважається прийнятим до надання послуг з моменту підписання Виконавцем Акту прийому-передачі товару до виконання робіт. В разі складання Виконавцем та підписання сторонами акту зауважень до акту прийому-передачі товару, товар вважається прийнятим до надання послуг з урахуванням такого акту (п. 2.1.1., 2.1.2, 2.1.4., 2.2., 2.2.1 Договору № 1).

6.6. За змістом пункту 2.1.3. Договору № 1 замовлення вважається підписаним Виконавцем і прийнятим ним до виконання, якщо воно містить підпис представника Виконавця, завірений печаткою останнього.

6.7. Послуги щодо Товару прийнятого для надання послуг вважається виконаним (наданим), з моменту підписання сторонами Акту надання послуг (пункт 2.3. Договору).

6.8. Пунктом 2.4. Договору № 1 передбачено, що проміжок часу між прийняттям товару до надання послуг та моментом виконання таких послуг (в тому числі час знаходження товару на складу) вважається часом надання послуг.

6.9. Відповідно до пункту 3.1.3. Договору Замовник зобов`язаний своєчасно та в повному об`ємі оплачувати послуги Виконавця.

6.10. Пунктом 5.1. Договору № 1 передбачено, що вартість послуг за даним договором, визначається на підставі узгоджених Сторонами Специфікацій, які є невід`ємною частиною цього Договору.

6.11. Згідно з пунктом 5.3. Договору оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця на підставі наданого рахунку, не пізніш наступного дня надання послуг.

6.12. У Замовленнях від 08.10.2019, від 04.09.2019, від 03.08.2019, від 01.07.2019 вказано вартість послуг упакування пляшок в гофрований ящик - 0,60 грн. за одиницю. Натомість, відповідно до актуальної Специфікації від 01.07.2019 вартість послуги упакування пляшок у гофрований лоток або гофрований ящик складає 0,50 грн. за одиницю.

6.13. У Специфікації від 01.07.2019 року в пунктах 4 та 6 вказано одну і ту саму послугу «пакування пляшки з алкогольною продукцією пакетиком кави, чаю», однак зазначено дві різні вартості послуг - 0,50 грн. за одиницю та 0,90 грн. за одиницю. Так, у замовленнях від 30.07.2019 року, від 24.07.2019 року, від 23.07.2019 року вказано вартість відповідної послуги пакування - 0,50 грн. за одиницю; у замовленнях від 04.09.2019, від 08.10.2019, від 04.09.2019, від 03.08.2019, від 01.07.2019 вказано вартість відповідної послуги - 0,90 грн. за одиницю.

6.14. У Специфікації від 01.04.2019 року у пунктах 6 та 7 дублюється послуга «упакування пляшок у гофрований ящик», однак зазначено дві різні вартості цієї послуги - 0,50 грн. за одиницю та 0,60 грн. за одиницю. При цьому, у Замовленнях від 18.04.2019, від 24.06.2019, від 20.06.2019, від 14.05.2019 вказано вартість послуги «пакування пляшок у гофрований ящик» - 0,60 грн за одиницю.

6.15. У Замовленнях від 18.04.2019, від 24.06.2019, від 20.06.2019, від 14.05.2019, від 02.05.2019 вказано вартість послуги «пакування пляшки з алкогольною продукцією пакетиком кави, чаю» - 0,85 грн. за одиницю, хоча у Специфікації від 01.04.2019 сторони погодили вартість вказаної послуги - 0,80 грн за одиницю.

6.16. У Замовленні від 26.04.2019 вказано вартість «послуги розпаковування пляшок з алкогольною продукцією» - 0,60 грн за одиницю, вартість послуги «розпакування ящика з консервами та перегляд якості» - 1, 00 грн за одиницю, хоча Специфікацією від 01.04.2019 вартість таких послуг не закріплено. До того ж, у Замовленні від 26.04.2019 вказано вартість послуги «пакування пляшок з алкогольною продукцією, пакетиком кави, чаю» - 2, 00 грн за одиницю, проте Специфікацією від 01.04.2019 вартість такої послуги закріплено у розмірі - 0,80 грн за одиницю.

6.17. За висновками суду вказані суперечності між поданими письмовими доказами додатково підтверджують відсутність погодження між сторонами Договору №1 від 11.09.2018 вартості відповідних послуг, що суперечить положенням пункту 5.1 Договору № 1, яким передбачено погодження сторонами вартості послуг у Специфікаціях, натомість подані до матеріалів справи документи свідчать, що в самих Специфікаціях відсутня чітко визначена ціна щодо однієї і тієї ж послуги, а вартість послуг у Замовленнях, які є підставою для надання відповідних послуг, не відповідає вартості послуг, зазначеній у Специфікації.

6.18. Підсумовуючи та узагальнюючи аналіз поданої фізичною особою-підприємцем Апенко Д.В. первинної документації до Договору №1 від 11.09.2018 суд вказав наступне:

1) Наявні послуги, які були надані за місцем, яке не внесено до реєстру місць зберігання.

2) Відсутні деякі первинні документи передбачені Договором №1 про надання послуг від 11.09.2018 (замовлення, акти приймання передачі товару для пакування, акти приймання передачі товару після послуг пакування).

3) Наявні розбіжності у кількості прийнятого для пакування товару та переданого після пакування товару, а також невідповідність виду продукції, прийнятої для пакування, видам запакованої продукції.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

7. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 18.04.2022 апеляційну скаргу ФОП Апенка Д.В. на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2021 у справі № 904/6251/20 залишено без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2021 у справі № 904/6251/20 залишено без змін.

8. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду про необґрунтованість (нереальність) заявлених кредитором грошових вимог та необхідність їх відхилення.

8.1. Колегія суддів також врахувала, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2021р. у справі № 904/6251/20 (904/313/21), яке залишено в силі постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.02.2022р., визнано недійсним договір № 1 про надання послуг від 11.09.2018, укладений між ТОВ "Атлантіс" (найменування в подальшому було змінено на ТОВ "Адаман трейд") та ФОП Апенком Д.В.

Суд вказав на те, що під час розгляду вказаної справи встановлені обставини нереальності відповідної господарської операції, а також того, що уклавши зазначений договір, ТОВ "Адаман трейд" не тільки не отримало жодного прибутку, від використання запакованої продукції, а навпаки, всупереч власним фінансовим інтересам набуло зобов`язання сплатити утворену заборгованість, що свідчить про відсутність будь-якої ділової чи підприємницької мети та наявність лише неправомірної мети направленої на ухилення від виконання наявних зобов`язань та погіршення становища інших кредиторів, що і було підставою для визнання недійсним цього правочину, як фраудаторного, укладеного з порушенням норм Цивільного кодексу України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

9. ФОП Апенко Д.В. не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2021 та постановою Центрального апеляційного господарського суду від 18.04.2022 у справі № 904/6251/20 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, з вимогою скасувати оскаржені судові рішення, ухвалити нове рішення, яким визнати грошові вимоги ФОП Апенка Д.В. до ТОВ "Адаман Трейд" у розмірі 4 204,00 грн. (судовий збір) - 1 черга, 3 571 148,70 грн. (основна заборгованість) - 4 черга задоволення вимог кредиторів

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

10. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 904/6251/20 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Жуков С.В., суддя - Огороднік К.М., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.06.2022.

11. Ухвалою Верховного Суду від 30.06.2022 касаційну скаргу залишено без руху у відповідності з положенням статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

12. 18.07.2022 від заявника надійшло клопотання про усунення недоліків касаційної скарги на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 30.06.2022, разом з доказами сплати судового збору за подання касаційної скарги в сумі 8 408,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 53 від 11.07.2022.13. Ухвалою Верховного Суду від 08.08.2022 Клопотання ФОП Апенка Д.В. про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження задоволено;

поновлено ФОП Апенку Д.В. строк на касаційне оскарження;

відкрито касаційне провадження у справі № 904/6251/20 за касаційною скаргою ФОП Апенка Д.В.;

повідомлено учасників справи, що розгляд касаційної скарги ФОП Апенка Д.В. відбудеться 20.09.2022 о 11:300 у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6 в залі судових засідань №330.

В задоволенні клопотання ФОП Апенка Д.В. про зупинення дії ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2021 та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 18.04.2022 відмовлено.

14. У зв`язку з відпусткою судді Жукова С.В. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 904/6251/20 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Васьковський О.В., суддя - Огороднік К.М., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08.09.2022.

15. В призначене судове засідання (20.09.2022) повноважні представники учасників справи не з`явились, поважних причин нез`явлення Суду не повідомлено, про час та дату судового засідання учасники справи були сповіщені належним чином, у встановлений процесуальним законом (ГПК України) спосіб.

16. Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання (20.09.2022) від учасників справи не надійшло відзивів, пояснень, заяв, клопотань пов`язаних з рухом касаційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у судовому засіданні 20.09.2022.

17. З урахуванням положень Закону України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (зі змінами), Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX), Указу Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX), Указу Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX), Указу Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України від 22.05.2022 № 2263-IX), Указу Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України від 15.08.2022 № 2500-IX) Верховний Суд здійснює розгляд справи № 904/6251/20 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

18. Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників судового процесу.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника

(ФОП Апенко Д.В.)

19. В обґрунтування вимог касаційної скарги заявник вказує на те, що судами попередніх інстанцій не повно з`ясовано всі обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

19.1. Скаржник доводить, що судами не враховано правову позицію Верховного Суду щодо презумпції правомірності правочину, щодо прийнятності у якості доказів у справі податкової звітності, щодо встановлення відсутності економічної причини (ділової мети), щодо незначних недоліків первинної документації.

19.2. На переконання скаржника, висновки судів ґрунтуються виключно на припущеннях та не досліджено належним чином докази, які могли суттєво вплинути на висновки суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

20. Відповідно до вимог статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

21. Предметом судового розгляду в цій справі є заява ФОП Апенка Д.В. про визнання грошових вимог в загальній сумі 3 575 352,70 грн., які складаються з: 3 571 148,70 грн - суми основного боргу та судового збору за подання заяви з вимогами до боржника в сумі 4 204,00 грн.

22. Грошові вимоги ФОП Апенка Д.В. до боржника ґрунтуються на Договорі № 1 про надання послуг від 11.09.2018.

23. За змістом статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України, зокрема до грошових зобов`язань належать зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

24. Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство (після відкриття провадження) та порядок розгляду судом відповідних заяв визначені, зокрема статтями 45, 46, 47 КУзПБ.

25. Відповідно до положень частин 1, 3, 6 статті 45 КУзПБ:

- конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство;

- до заяви в обов`язковому порядку додаються, зокрема, документи, які підтверджують грошові вимоги до боржника;

- заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.

26. Приписами частини 1 статті 46 цього Кодексу передбачено, що господарський суд не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви конкурсного кредитора здійснює перевірку її відповідності вимогам цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

27. Суд касаційної інстанції звертає увагу на усталені правові висновки Верховного Суду стосовно порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство, ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження у справі про банкрутство, відповідно до яких:

- заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18).

- завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які мають підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно (господарсько) - правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанови Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16).

28. Наведені висновки не втратили своєї актуальності з введенням в дію з 21.10.2019 КУзПБ (відповідно до пункту 4 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" якого з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство), оскільки Кодекс (статті 45-47) містить аналогічне правове регулювання порядку звернення кредиторів із заявами із вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядку розгляду цих заяв судом.

Така позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09.12.2021 у справі № 905/857/19, від 20.12.2021 у справі № 922/1775/19, від 09.06.2022 у справі № 910/14927/20.

29. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанова Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №922/1014/18).

30. У постановах Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 910/21939/15 наведено правовий висновок, відповідно до якого на стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них.

31. Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство.

32. Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27.08.2020 у справі №911/2498/18.

33. Розглядаючи кредиторські вимоги суд в силу норм статей 45 - 47 КУзПБ має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (див. висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №913/479/18).

34. Наведені правові висновки відповідають сталій практиці Верховного Суду щодо порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство та щодо ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження у справі про банкрутство (у попередньому засіданні).

35. Так, суди попередніх інстанцій, враховуючи сталу судову практику щодо порядку розгляду заявлених кредиторами грошових вимог, а також способу доказування наявності у боржника грошового зобов`язання перед певним кредитором, за результатами дослідження та аналізу поданих у справу документів та пояснень/заперечень, на підставі встановлених обставин (пункт 9 цієї Постанови) дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність ФОП Апенком Д.В. наявності грошового зобов`язання боржника перед кредитором, та відсутність як такої кредиторської заборгованості.

36. Ураховуючи встановлені судами обставини, а також наведені вище правові норми та висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає, що судами попередніх інстанцій правомірно відмовлено в задоволенні заяви ФОП Апенку Д.В. про визнання кредиторських вимог до боржника з тих підстав, що заявником не доведено належними та допустимими доказами заявлені грошові вимоги.

Щодо доводів касаційної скарги

37. Одним з доводів скаржника є неправильне застосування приписів статей 204, 629 ЦК України, що призвело до незаконного та необґрунтованого висновку про нереальність спірних господарських операцій.

37.1. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

37.2. Колегія суддів також спирається на правову позицію, висловлену Верховним Судом у складі суддів судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду викладену у постанові від 25.05.2022 у справі № 904/5314/20:

"У справі, яка розглядається, судом апеляційної інстанції встановлено, що спірні кредитні договори та додаткові угоди до цих договорів, в тому числі і в частині сплати винагороди за користування кредитом, є чинними і недійсними у встановленому законом порядку не визнавалися.

ЦК України імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, а лише допускає можливість визнання його таким у судовому порядку. Оспорюваний правочин може бути визнаний судом недійсним за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи (за доведеності порушеного права такої особи), якщо під час вирішення відповідного спору буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину."

37.3. Відтак, слід констатувати, що під час розгляду грошових вимог кредиторів в порядку статей 45-47 КУзПБ господарський суд, за загальним правилом, має виходити з презумпції правомірності, і відповідно, дійсності правочину, на підставі якого виникли грошові вимоги кредитора.

37.4. За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

37.5. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

37.6. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

37.7. У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

37.8. Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

37.9. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, на які посилається скаржник).

37.10. З урахуванням наведеного слід вказати, що висновки суду першої інстанції щодо недоведеності ФОП Апенком Д.В. наявності грошового зобов`язання боржника перед кредитором, в контексті нереальності спірних господарських операцій, були зроблені за результатами дослідження та аналізу поданих у справу документів та пояснень/заперечень, на підставі встановлених обставин. Висновків щодо недійсності правочину на підставі якого виникли заявлені грошові вимоги зміст ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2021 у цій справі не містить.

37.11. Враховуючи наведену вище сутність принципу змагальності сторін та стандарту доказування вірогідності доказів, Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що надані в справу докази не підтверджують наявність грошового зобов`язання боржника перед кредитором (ФОП Апенко Д.В.) за вказаним правочином.

37.12. Водночас, суд апеляційної інстанції, поміж іншим, звернув увагу на той факт, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2021 у справі № 904/6251/20 (904/313/21), яке залишено в силі постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.02.2022, визнано недійсним договір № 1 про надання послуг від 11.09.2018, укладений між ТОВ "Атлантіс" (найменування в подальшому було змінено на ТОВ "Адаман трейд") та ФОП Апенком Д.В. (зазначені судові рішення наявні у відкритому доступі у Єдиному державному реєстрі судових рішень).

Ці рішення (рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2021 у справі № 904/6251/20 (904/313/21), постанова Центрального апеляційного господарського суду від 22.02.2022) не вплинули по суті на висновки судів першої та апеляційної інстанції щодо необґрунтованості та недоведеності наявності грошових вимог ФОП Апенка Д.В. до боржника.

Принцип "презумпції правомірності правочину" судами порушено не було, оскільки під час розгляду грошових вимог заявника оцінка правочину на підставі якого виникли грошові вимог не надавалась, недійсність його не встановлювалась.

38. Окрім іншого, скаржник доводить, що саме акти звірки взаєморозрахунків є належним доказом у разі підтвердження відтворених у них операцій первинними документами.

38.1. Акт звірки взаєморозрахунків, що відображає дані в бухгалтерському обліку за звітний період, зокрема, находження коштів та суми зобов`язання, є належним письмовим доказом, яким сторона може підтверджувати свої вимоги або заперечення. Водночас відповідно до частини другої статті 86 ГПК України такий доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

39. Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до необхідності переоцінки доказів та обставин.

40. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зауважує, що згідно зі статтею 300 ГПК України суд касаційної інстанції переглядаючи у касаційному порядку судові рішення перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження та на підставі встановлених фактичних обставин справи.

41. Суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

42. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), згодом підтриманий Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

43. Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України, суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

44. Згідно з положеннями статті 309 ГПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

45. Враховуючи викладене та беручи до уваги межі перегляду справи судом касаційної інстанції, в порядку статті 300 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги ФОП Апенка Д.В. та залишення без змін ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2021 (щодо результатів розгляду грошових вимог ФОП Апенка Д.В.) та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.04.2022 у справі №904/6251/20, як таких, що прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права та висновки судів не суперечать правовим висновкам Верховного Суду з питань, що стали підставою касаційного оскарження.

Судові витрати

46. Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін ухвалу суду апеляційної інстанції, судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на заявника касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Апенка Дмитра Валерійовича залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.04.2022 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2021 у справі № 904/6251/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді О.В. Васьковський

К.М. Огороднік