ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника без руху

22.09.2022м. СумиСправа № 920/726/22
Господарський суд Сумської області у складі судді Яковенка В.В., перевіривши матеріали заяви № б/н від 21.09.2022 фізичної особи ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність, посилаючись на положення Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України Про міжнародне приватне право, Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

З дня введення в дію, 21.10.2019, Кодексу України з процедур банкрутства (далі КУзПБ) Закон України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом втратив чинність (п.2 Прикінцевих і перехідних положень згаданого Кодексу).

Частиною 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

За ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються, зокрема, докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

У відповідності до абз. 3, 6 ч. 2 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією становить п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень. Сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік установлено у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 липня 2600,00 гривень.

Таким чином, до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність повинні бути додані докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією у розмірі 39000 грн. 00 коп. (3 міс. х 5 х 2600 грн).

Заявником не надано доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень. Наданий заявником договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 08.09.2022, укладений між арбітражним керуючим Белінською Наталією Олександрівною (далі у договорі Сторона-1) та ОСОБА_1 (далі у договорі Сторона-2), суд не приймає як належний доказ виконання обов`язку щодо авансування основної винагороди керуючому реструктуризацією, з огляду на наступне.

Інститут авансування винагороди арбітражному керуючому є гарантією права учасника справи про банкрутство (керуючого реструктуризацією) на отримання ним грошової винагороди за виконання наданих йому повноважень. Обов`язок здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому є безумовним, положеннями Кодексу України з процедур банкрутства не передбачено жодних підстав для звільнення від здійснення такого авансування при звернені до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство/неплатоспроможність.

У п. 37 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 910/726/20 від 19.11.2020, на який посилається заявник як на підставу можливості альтернативного врегулювання питання авансування, зазначено наступне: 37. Зазначене не позбавляє можливості боржника (фізичної особи) укласти угоду з арбітражним керуючим, який погодиться на умовах відстрочення оплати до реалізації майна боржника виконувати повноваження керуючого реструктуризацією у справі про банкрутство цієї особи та відповідного звернення обох осіб (боржника та арбітражного керуючого) до суду про призначення його керуючим реструктуризацією у справу про банкрутство фізичної особи, яке подається разом із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Місцевий суд може розглянути подані документи, як альтернативу мирного врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому, та прийняти відповідне рішення про можливість задоволення заяви боржника, дослідивши всю сукупність наданих ним доказів на обґрунтування неплатоспроможності фізичної особи.

Вказана правова позиція касаційного суду допускає можливість мирного врегулювання між боржником та арбітражним керуючим питання авансування грошової винагороди, однак ставить таку можливість у залежність від наявності у боржника майна, яке буде реалізовано у перспективі (відстрочка платежу) у справі про неплатоспроможність. Крім того, Верховний Суд зазначає, що місцевий суд приймає рішення про надання такої можливості за результатами дослідження усієї сукупності наданих документів.

Таким чином, суду необхідно встановити наявність у боржника майна, яке може бути реалізоване у справі, та за рахунок якого можливо (з відстроченням) оплатити грошову винагороду керуючому реструктуризацією за три перших місяці.

Крім того інші додані до заяви документи, мають свідчити про реальну можливість досягнення етапу реалізації майна у справі - виконання плану реструктуризації боргів або перехід до процедури погашення боргів, оскільки положення ч.7 ст. 123 Кодексу України з процедур банкрутства передбачає умови закриття провадження у справі і етап реалізації майна боржника у справі не відбувається у той час, коли заборгованість по основній грошовій винагороді керуючого реструктуризацією вже виникла.

Суд вважає, що у заявника відсутня спроможність мирного врегулювання питання оплати послуг арбітражного керуючого шляхом укладення відповідного договору, оскільки не надано доказів за рахунок чого буде погашатися винагорода керуючого реструктуризацією, на суму яка підлягає авансуванню боржником. Наявність на розгляді суду заяви про неплатоспроможність ОСОБА_1 є додатковим непрямим доказом неможливості врегулювання боржником своїх фінансових боргових зобов`язань самостійно.

У п. 3.1. договору встановлено, що оплата послуг керуючого реструктуризацією становить 19500,00 грн за весь строк виконання повноважень Сторони-1, починаючи з дати його призначення та до моменту прийняття комітетом кредиторів відповідного рішення про встановлення оплати послуг керуючого реструктуризацією.

Сторона-2 вносить (перераховує) оплату рівними частинами протягом 10 місяців у сумі 1950,00 грн щомісячно на депозитний рахунок суду в якому відкрито провадження у справі про неплатоспроможність (п. 3.3. договору).

Суд зазначає, що норми статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства не містять положень про можливість прийняття комітетом кредиторів відповідного рішення про встановлення оплати послуг арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним повноважень керуючого реструктуризацією. Положеннями статті 114 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено право кредиторів за рахунок власних коштів встановити арбітражному керуючому додаткову винагороду, а не встановлювати комітетом кредиторів оплату послуг.

До того ж за змістом статті 123 Кодексу України з процедур банкрутства у справі про неплатоспроможність відповідні рішення приймають саме збори кредиторів, а не комітет кредиторів.

Крім того суд зазначає, що у справі про неплатоспроможність боржника збори кредиторів, зокрема, наділені повноваженнями звернутись до суду з клопотанням про призначення керуючого реструктуризацією або керуючого реалізацією, який в свою чергу, правомірно очікує на своєчасне отримання у повному розмірі винагороди в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства, розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією становить п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень. Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства, авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією здійснюється за три місяці виконання повноважень.

Отже, в силу наведених норм, станом на дату звернення із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, розмір авансування боржником винагороди керуючому реструктуризацією становить 39000 грн 00 коп., тоді як в договорі від 08.09.2022 обумовлено плату в розмірі 19500 грн 00 коп., що є значно нижчим від передбаченого законодавством розміру авансування.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відтак договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 08.09.2022, доданий до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність в якості альтернативного способу виконання обов`язку здійснення авансування винагороди арбітражного керуючого за три місяці виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією, суперечить положенням частини другої статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства, зокрема, щодо розміру грошової винагороди керуючого реструктуризацією, що свідчить про порушення сторонами договору положень частини першої статті 203 Цивільного кодексу України.

Крім того договором про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 08.09.2022 встановлено розстрочення оплати послуг арбітражного керуючого на 10 місяців у розмірі 1950,00 грн. щомісячно. Проте до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не додано доказів можливості заявника сплачувати такі щомісячні платежі, оскільки в доданому до заяви проекті плану реструктуризації боргів зазначено, що загальні витрати боржника в місяць (5344,00 грн без урахування платежів з оплати послуг арбітражного керуючого) перевищують місячні доходи боржника, оскільки на даний час дохід складає 0 грн.

Абзацами 5-7 ч. 2 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що право вимоги основної винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень. Сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відкриття провадження у справі. У разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі.

Із наведеного вбачається, що право вимоги сплати основної винагороди арбітражного керуючого за виконання покладених на нього повноважень є беззастережним, здійснюється за рахунок коштів авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відкриття провадження у справі. У випадку закінчення авансованих коштів основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі.

Крім того суд вказує на те, що арбітражний керуючий уклав угоду з боржником на умовах розстрочення оплати його праці (1950,00 грн. протягом 10 місяців), а не відстрочки оплати до реалізації майна боржника, як це зазначено у постанові Верховного суду від 19.11.2020 у справі № 910/726/20.

Також слід зазначити про те, що заявником самостійно визначено строк процедури реструктуризації 10 місяців, що має уявний характер.

З наданого заявником плану реструктуризації вбачається, що витрати у заявника перевищують доходи.

Суду не надано доказів за рахунок чого буде погашатися винагорода керуючого реструктуризацією, на суму яка підлягає авансуванню боржником.

З огляду на зазначене, суд не приймає договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 08.09.2022, як належний доказ врегулювання між заявником та арбітражним керуючим питання щодо оплати винагороди керуючого реструктуризацією, яка підлягає авансуванню боржником.

З урахуванням вищевикладеного, боржник має надати докази авансування винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень в сумі 37050,00 грн на депозитний рахунок Господарського суду Сумської області, оскільки боржником було внесено платіж за авансування винагороди керуючого реструктуризацією у розмірі 1950,00 грн, про що свідчить квитанція № 665277 від 14.09.2022.

З огляду на вищезазначене, враховуючи основні засади господарського судочинства, суд вважає, що надані заявником документи щодо врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому не можуть бути прийняті як належні та допустимі докази здійснення авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Поряд з цим, згідно з ч. 4 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства разом із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржник зобов`язаний подати пропозиції щодо реструктуризації боргів (проєкт плану реструктуризації боргів).

Норма цієї статті кореспондується з вимогами ст. 124 Кодексу України з процедур банкрутства (План реструктуризації боргів), яка визначає, що план реструктуризації боргів боржника розробляється з метою відновлення платоспроможності боржника.

Частиною 2 ст. 124 Кодексу передбачені вимоги до плану реструктуризації із визначенням що саме повинен містити такий план реструктуризації боргів боржника.

Натомість до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність заявником долучено план реструктуризації боргів, відповідно до якого останній взагалі не визначає суму для задоволення вимог кредиторів, зазначає від`ємну цифру (менше за нуль).

Як вбачається з поданих заявником матеріалів конкретні пропозиції щодо реструктуризації боргів відсутні.

З цього приводу суд зазначає, що у відповідності до ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства реструктуризація боргів боржника - судова процедура у справі про неплатоспроможність фізичної особи, що застосовується з метою відновлення платоспроможності боржника шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань згідно з планом реструктуризації боргів боржника.

Отже, план реструктуризації повинен містити умови відновлення платоспроможності боржника шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань згідно з планом реструктуризації боргів боржника.

Таким чином, боржнику потрібно подати суду проєкт плану реструктуризації боргів, який відповідає вимогам чинного законодавства, а саме: статтям 124-125 Кодексу.

Згідно з ч.3 ст. 37 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених ст. 174 ГПК України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи те, що заява фізичної особи ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність містить недоліки, суд залишає цю заяву без руху.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частин 3, 4 ст. 174 ГПК України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Керуючись ч. 3 ст. 37, ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву фізичної особи ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність залишити без руху.

2. Встановити фізичній особі ОСОБА_1 строк для усунення недоліків заяви про відкриття провадження у справі, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви про відкриття провадження у справі без руху шляхом надання суду доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень в сумі 37050,00 грн; конкретні пропозиції боржника щодо реструктуризації боргів у відповідності до положень ст. 124-125 Кодексу.

Ухвала про залишення заяви про відкриття провадження у справі без руху не підлягає оскарженню.

Суддя В.В. Яковенко