ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2022 р. Справа№ 910/435/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» та Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2022

у справі №910/435/22 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал»

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 32 917,52 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог та заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу

У січні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (далі, позивач або Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі, відповідач або МТСБУ) про стягнення 32 917,52 грн, з яких: 3 862,10 грн 3% річних та 29 055,42 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що до нього перейшло право вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за відшкодування збитків, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У позовній заяві позивачем також наведено попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, а саме судовий збір у розмірі 2 481,00 грн та витрати на правничу допомогу (ознайомлення з матеріалами справи, підготовка та подання позовної заяви - 4 600,00 грн, що підтверджується актом приймання-передачі наданої правової допомоги №385 від 05.01.2022; за потреби - витрати на підготовку та подання відповіді на відзив, письмових пояснень, точний розмір яких буде надано додатково, орієнтовний розмір - 5000,00 грн).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.04.2022 у справі №910/435/22 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 32917, 52 грн задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» 3 862 (три тисячі вісімсот шістдесят дві) грн 10 коп. 3% річних; 29 055 (двадцять дев`ять тисяч п`ятдесят п`ять) грн 42 коп. втрат від інфляції та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн судового збору.

У мотивувальній частині рішення відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» у відшкодуванні судових витрат з оплати послуг адвоката.

Рішення суду мотивоване тим, що на підставі п.20.3. статті 20 та статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має місце перехід прав та обов`язків до МТСБУ за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ліквідованого страховика. При цьому, МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати страхового відшкодування, передбачені законом суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком (Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна», далі, Компанія) виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону є невід`ємною складовою/частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Стосовно заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначив, що в контексті спірних правовідносин право на позов має бути пов`язане, зокрема, з початком виникнення відповідного обов`язку у МТСБУ щодо виконання зобов`язань ліквідованого страховика. Право вимоги потерпілого до МТСБУ за невиконаними зобов`язаннями ліквідованого страховика виникає саме з моменту ліквідації такого страховика ухвалою господарського суду у справі про банкрутство, а не від дати настання страхової події.

Таким чином, початком перебігу строку позовної давності є 17.07.2019 (дата ухвали Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі №910/842/18, якою ліквідовано Компанію у зв`язку з неможливістю останньої виконати свої зобов`язання перед кредиторами, що стало підставою для звернення Товариства з даним позовом). Отже, початком перебігу строку позовної давності є 17.07.2019, а тому Товариством подано даний позов до МТСБУ в межах строку позовної давності.

Щодо питання розподілу судових витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх стягнення з відповідача на користь позивача, пославшись на умови Договору про надання правової допомоги №96 від 01.06.2020 і додаткової угоди №1 до нього, згідно яких погодженням Товариства з підписаним сторонами актом приймання-передачі є його оплата, проте позивачем не подано суду доказів оплати вартості наданої Об`єднанням правової допомоги.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 26.05.2022 (про що свідчить відмітка Укрпошти Стандарт на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2022 у справі №910/435/22 в частині відмови в стягненні витрат на професійну правову допомогу та прийняти нове рішення, яким стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» понесені витрати на професійну правову допомогу.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, а саме положень статей 123, 126 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач наголошує, що 05.01.2022 між АО «Дефендерс» та ТОВ «Маркс.Капітал» погоджено розмір витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, про що був підписаний акт наданих послуг, у якому наведений детальний опис виконаних робіт (наданих послуг).

При цьому, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження їх обсягу та вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено, що відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

У тексті апеляційної скарги апелянтом викладено також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Також, не погодившись із прийнятим рішенням, 22.06.2022 (про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті) Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2022 у справі №910/435/22 та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- суд першої інстанції належним чином не дослідив строк, коли позивач дізнався про своє порушене право, дійшовши помилкового висновку, що про своє порушене право позивач дізнався з моменту винесення ухвали про визнання банкрутом ПрАТ «СК «Україна», а не з моменту ДТП;

- судом покладено додатковий обов`язок на МТСБУ щодо виплати інфляційних втрат та 3% річних та пені, тобто притягнуто до відповідальності особу, яка не порушувала грошового зобов`язання перед позивачем, хоча відповідальність має індивідуальний характер та ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за іншу особу. На підтвердження даного твердження відповідачем до апеляційної скарги доданий також висновок науково-правової експертизи на запит МТСБУ щодо порядку застосування законодавства про відшкодування шкоди №126/26-е від 22.02.2022, затверджений головою Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права імені В.М. Корецького НАН України доктором юридичних наук, професором Н.М. Пархоменко;

- пеня, інфляційні втрати та 3% річних - це відповідальність страховика-банкрота за порушення грошового зобов`язання, які ухвалою визнано погашеними. Така відповідальність не входить до зобов`язань МТСБУ, передбачених підпунктом «ґ» пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»;

- позивачу за договором про відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування не переходило право вимоги щодо пені, інфляційних втрат та 3% річних до відповідача, а отже звернення з позовом є безпідставним та не ґрунтується на договорі.

У тексті апеляційної скарги апелянтом викладено також клопотання про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) сторін.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Письмових відзивів на апеляційні скарги сторонами суду не надано, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг

Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 02.06.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» у справі №910/435/22 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2022 у справі №910/435/22, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2022 у справі №910/435/22, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), враховуючи, що предметом розгляду у справі №910/435/22 є вимоги про стягнення 32 917,52 грн, а отже вказана справа відноситься до малозначних у розумінні Господарського процесуального кодексу України, а також враховуючи предмет апеляційного оскарження (оскарження рішення суду в частині правничої допомоги), встановлено учасникам справи строки на подання відзиву, заперечення на відзив, заяв, клопотань.

Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 30.06.2022 апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2022 у справі №910/435/22 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2022 апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2022 у справі №910/435/22 залишено без руху. Роз`яснено Моторному (транспортному) страховому бюро України, що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з обґрунтуванням причин пропуску такого строку.

16.08.2022 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник скаржника подав клопотання, у якому зазначив, що першу апеляційну скаргу у даній справі апелянтом було подано 11.05.2022, тобто через день з моменту отримання скаржником повного тексту оскаржуваного рішення. У подальшому ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2022 у справі №910/435/22 (вх. №09.1-04.1/1871/22) з доданими до скарги матеріалами повернено апелянту у зв`язку з неусуненням недоліків, зазначених в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2022.

Згідно наказу голови Північного апеляційного господарського суду №331-в від 28.07.2022 головуючий суддя у справі Михальська Ю.Б. у період з 15.08.2022 по 28.08.2022 перебувала у щорічній основній відпустці.

Згідно наказу голови Північного апеляційного господарського суду №329-в від 28.07.2022 суддя член судової колегії у справі Скрипка І.М. у період з 15.08.2022 по 02.09.2022 перебувала у щорічній основній відпустці.

Після виходу головуючого судді та членів судової колегії з відпустки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 поновлено Моторному (транспортному) страховому бюро України пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2022 у справі №910/435/22, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2022 у справі №910/435/22, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2022 у справі №910/435/22 на час апеляційного оскарження, відмовлено у задоволенні клопотання Моторного (транспортного) страхового бюро України про розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2022 у справі №910/435/22 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, враховуючи, що предметом розгляду у справі №910/435/22 є вимоги про стягнення 32 917,52 грн, а отже вказана справа відноситься до малозначних у розумінні Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги відповідача у справі вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), встановлено учасникам справи строки на подання відзиву, заперечення на відзив, заяв, клопотань.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2022 апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» та Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2022 у справі №910/435/22 об`єднано в одне апеляційне провадження.

Повідомлення із електронними копіями ухвал Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 та від 05.09.2022 про відкриття апеляційного провадження та ухвалою від 07.09.2022 були надіслані судом на електронні адреси сторін у справі, зазначені в матеріалах справи, що підтверджується роздруківкою електронного листування.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційних скарг у порядку письмового провадження, а також закінчення встановлених ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 та від 05.09.2022 строків на подання сторонами документів, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційних скарг по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

22.12.2014 о 18 год. 40 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Жмаченка, не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечну швидкість, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Шкода» державний номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження автомобілів та завданню матеріальних збитків.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.01.2015 у справі №755/385/15-п на ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 340 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ» як страхувальника на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна» (поліс №АІ/0690648, за яким ліміт по майну становить 50 000 грн, а франшиза - 500 грн).

Відповідно до звіту від 21.02.2015 №02/15/Н про визначення вартості (розміру) матеріальної шкоди, завданого власнику КТЗ, вартість відновлювального ремонту склала 39 470,51 грн.

30.01.2015 ОСОБА_2 подав до Компанії заяву про страхове відшкодування, проте Компанія не здійснила виплату страхового відшкодування.

23.06.2016 ОСОБА_2 (цедент (первісний кредитор)) і ФОП Шияном Д.С. (цесіонарій (новий кредитор)) укладено договір відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування, в порядку та на умовах якого на підставі статей 512 - 519 Цивільного кодексу України цедент відступає цесіонарію, а цесіонарій приймає і зобов`язується оплатити цеденту усі права вимоги, що виникли у цедента у зв`язку із фактом настання ДТП за участю автомобіля «ВАЗ» під керуванням ОСОБА_1 , відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15.08.2014, поліс №АІ/0690648, ПрАТ «СК «Україна» (пункт 1.1 договору).

Пунктом 1.2. означеного договору цесії передбачено, що внаслідок укладення цього договору цесіонарій займає місце цедента (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли із вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, у тому числі права одержання грошового відшкодування понесеної шкоди майну цедента від винної особи, страхової компанії або від Моторного (транспортного) страхового бюро України, у передбачених законом випадках.

30.06.2016 між Фізичною особою-підприємцем Шияном Денисом Сергійовичем (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (фактор) було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №5/30-06/2016 (далі, Договір факторингу), за умовами якого клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у клієнта з договорів відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування відповідно до Додатку №1 до цього договору, зокрема, з договору відступлення права вимоги від 23.06.2016 на суму 33 539,15 грн.

В силу умов вказаного договору фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли із вищезазначеного договору відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі (пункт 1.2. Договору).

Пунктом 1.4. Договору узгоджено, що зобов`язаною особою (боржником) є ОСОБА_1 (п. 9 Додатку №1 до Договору); страхова компанія Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна»; Моторне (транспортне) страхове бюро України у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини 1 статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Метою договору факторингу може бути як передача факторові права вимоги клієнта до боржника в обмін на надання клієнтові грошових коштів, так і відступлення клієнтом своєї вимоги в забезпечення виконання його зобов`язань перед фактором. Предметом договору факторингу може бути одна або декілька вимог.

Отже, починаючи з 30.06.2016 кредитором у зобов`язанні, яке виникло в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22.12.2014 о 18 год. 40 хв. в м. Києві по вул. Жмаченка, є Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал».

Позивач зазначає, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна», порушуючи умови договору обов`язкового страхування (полісу) цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0690648, не здійснило виплату страхового відшкодування у передбачений законом строк (протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування), а у подальшому не здійснило виплату страхового відшкодування ТОВ «Маркс.Капітал».

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» та Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулись Господарського суду міста Києва із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (ідентифікаційний код 30636550), оскільки останнє має кредиторську заборгованість і неспроможне її погасити.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 було відкрито провадження у справі №910/842/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна».

27.03.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про грошові вимоги до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна», у тому числі за зобов`язанням, яке виникло на підставі страхової події від 22.12.2014 за договором (полісом) №АІ/0690648.

24.04.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» було подано уточнення до заяви про грошові вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» у справі №910/842/18. Уточнення стосувалися детального розрахунку заборгованості Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі №910/842/18 позивача визнано кредитором Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» першої черги на суму 9 547 674,57 грн, четвертої черги на суму 3 916 198,78 грн та шостої черги на суму 1 835 120,95 грн (загальна сума 15 298 994,30 грн).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі №910/842/18, зокрема, задоволено заяву ТОВ «Маркс.Капітал» з урахуванням уточнення на суму 4 941 518,06 грн; визнано кредиторські вимоги: ТОВ «Маркс.Капітал» на суму 3 524 грн - першої черги, на суму 4 937 944,06 грн - шостої черги; ліквідатору банкрута арбітражному керуючому Тищенко О.І. включити кредиторські вимоги: Товариства на суму 4 941 518,06 грн до реєстру вимог кредиторів Компанії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2019 у справі №910/842/18 прийнято до розгляду заяву ТОВ «Маркс.Капітал» з кредиторськими вимогами до боржника на суму 95 888,47 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 у справі №910/842/18 заяви ТОВ «Маркс.Капітал» з кредиторськими вимогами до боржника задоволено; визнано кредиторські вимоги ТОВ «Маркс.Капітал» на суму 3 842 грн - першої черги, на суму 95 888,47 грн - шостої черги; ліквідатору банкрута арбітражному керуючому Тищенко О.І. включити кредиторські вимоги Товариства суму 99 730,47 грн до реєстру вимог кредиторів Компанії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі №910/842/18 затверджено звіт ліквідатора; затверджено ліквідаційний баланс банкрута станом на 17.07.2019; у відповідності до положень частини п`ятої статті 45 Закону вирішено вважати погашеними у зв`язку з недостатністю майнових активів боржника вимоги кредиторів, зокрема, Товариства першої черги на суму 9 555 040,57 грн, четвертої черги на суму 3 916 198,78 грн, шостої черги на суму 6 868 953,48 грн, загальна сума 20 340 192,80 грн; Головному управлінню статистики у м. Києві виключити банкрута - Компанію з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України; Державній податковій інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві зняти банкрута - Компанію з податкового обліку; ліквідовано банкрута - Компанію як юридичну особу в зв`язку з банкрутством; Дарницькій районній у місті Києві державній адміністрації провести державну реєстрацію припинення - Компанії як юридичної особи та внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис про проведення державної реєстрації припинення Компанії як юридичної особи не пізніше наступного робочого дня з дати надходження ухвали; вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Враховуючи ліквідацію Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна», листом від 09.09.2019 позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату відшкодування в сумі, зокрема, страхового відшкодування за Полісом №АІ0690648 - 33 539,51 грн, 3 862,10 грн 3% річних, 29 055,42 грн інфляційних втрат та 8 384,88 грн пені.

Листом від 26.09.2019 №3.1-05/31395 МТСБУ повідомило Товариство про прийняття рішення про відшкодування шкоди у сумі 33 539,51 грн.

Згідно з випискою з рахунку Товариства 33 539,51 грн страхового відшкодування перераховано МТСБУ 26.09.2019.

Зважаючи на часткове задоволення відповідачем вимог позивача та сплату останнім лише основної суми страхового відшкодування, позивач звернувся до суду з даним позовом з вимогами про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України 3 862,10 грн 3% річних та 29 055,42 грн інфляційних втрат.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог про стягнення нарахувань 3% річних та інфляційних втрат відповідач зазначав, що не порушував жодного грошового зобов`язання перед позивачем, тому на нього не може бути покладена відповідальність в порядку статті 625 Цивільного кодексу України; інфляційні втрати та 3% річних є повністю погашеними та не входять до зобов`язань, передбачених підп. г) п. 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском позовної давності для їх заявлення.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача та відмову у задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Із приводу заявлених позовних вимог Товариства про стягнення з МТСБУ 3 862,10 грн 3% річних та 29 055,42 грн інфляційних втрат та доводів апеляційної скарги відповідача з цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Правовідносини за договором страхування в процедурі ліквідації страховика і після її завершення врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та законодавством про банкрутство.

За загальним правилом, викладеним в пункті 3 статті 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Норми статті 87 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (відповідно до приписів якого здійснювалось провадження у справі №910/842/18 про банкрутство ПрАТ «СК «Україна») не регулюють наслідки незадоволення вимог кредиторів у процедурі банкрутства страховика через недостатність у нього майна, а норма частини п`ятої статті 45 вказаного Закону встановлює, що вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними.

Натомість, спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюють виняток з цього правила щодо страховиків та визначають порядок задоволення вимог кредиторів страховика, що не були задоволені у процедурі банкрутства страховика через недостатність майна страховика.

Зокрема, відповідно до пункту 20.3 статті 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Підпунктом «ґ» пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У разі прострочення боржником (страховою компанією) виконання грошового зобов`язання, передбаченого договором страхування, зокрема, виплати суми страхового відшкодування, страхова компанія зобов`язана на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів зазначає, що МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України) - суми 3% річних, інфляційних втрат, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Для вирішення спору про покладення на МТСБУ (відповідно до пункту 20.3 статті 20 та підпункту «ґ» пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») обов`язку сплачувати за ліквідованого страховика окрім суми страхового відшкодування також 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих в силу закону за прострочення виплати страхового відшкодування, допущеного страховиком, обставини прострочення МТСБУ виплати страхувальнику цього страхового відшкодування не входять до предмету дослідження та доказування, як такі, що не мають значення.

Правомірність покладення відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання (страхового відшкодування) на МТСБУ узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07.09.2021 у справі №910/14293/19, відповідно до якої обов`язок МТСБУ щодо відшкодування шкоди замість ліквідованого страховика виникає з моменту встановлення судом факту недостатності коштів та майна такого страховика, чим, у цьому випадку, є дата постановлення ухвали господарського суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу, закриття провадження у справі про банкрутство страховика - банкрута. Важливим при цьому є врахування судами обставин того, що вимоги кредиторів не були задоволені у зв`язку з відсутністю достатніх майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси.

З огляду на зазначене, безпідставними є доводи апеляційної скарги відповідача про неможливість покладення на МТСБУ обов`язку щодо виплати інфляційних втрат та 3% річних за порушення ПрАТ «СК «Україна» свого зобов`язання із виплати страхового відшкодування.

У спірних правовідносинах ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі №910/842/18 ТОВ «Маркс.Капітал» визнано кредитором ПрАТ «СК »Україна», в тому числі за страховою подією, що сталася 22.12.2014 о 18 год. 40 хв. у м. Києві по вул. Жмаченка, що узгоджується з умовами пункту 1.2. договору про надання фінансових послуг факторингу №5/30-06/2016 від 30.06.2016 - щодо права позивача (фактора та кредитора за договором) одержати від боржника суми основного боргу, відсотки, неустойки у повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі №910/842/18 постановлено ліквідувати ПрАТ «СК «Україна» у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами, встановлено, що непогашеними залишаються вимоги ТОВ «Маркс.Капітал» першої черги на суму 9 555 040,57 грн, четвертої черги на суму 3 916 198,78 грн, шостої черги на суму 6 868 953,48 грн, загальна сума 20 340 192,80 грн.

З урахуванням наведеного, суд вважає доведеним факт недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ для задоволення вимог його кредиторів.

Враховуючи встановлений факт переходу до відповідача згідно Закону обов`язку здійснити відшкодування суми 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування за страховою подією 22.12.2014, що залишились непогашеними після ліквідації боржника, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог ТОВ «Маркс.Капітал» до МТСБУ.

У поданій апеляційній скарзі відповідач також посилається на висновок науково-правової експертизи від 22.02.2022, затверджений головою Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права імені В.М. Корецького НАН України. Копію вказаного висновку додано до апеляційної скарги, останній є новим доказом у справі, оскільки не подавався відповідачем до суду першої інстанції.

За змістом статті 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Водночас, згідно частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів зазначає, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Однак відповідач, долучаючи до апеляційної скарги як новий доказ висновок науково-правової експертизи від 22.02.2022, жодним чином не обґрунтовує причин та неможливості його подання до суду першої інстанції, зокрема, разом із відзивом на позовну заяву, з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а тому такий доказ не приймається до уваги та не оцінюється судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду справи.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач заявив про застосування строків позовної давності до заявлених позивачем вимог, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк на звернення до суду за захистом свого права.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормами статті 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 4 статті 267 Господарського процесуального кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За грошовим зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання зобов`язання.

У постанові Верховного Суду від 07.09.2021 у справі №910/14293/19 надано правовий висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням; право на позов має бути пов`язане, зокрема, з початком виникнення відповідного обов`язку у МТСБУ щодо виконання зобов`язань ліквідованого страховика. Право вимоги потерпілого до МТСБУ за невиконаними зобов`язаннями ліквідованого страховика виникає саме з моменту ліквідації такого страховика ухвалою господарського суду у справі про банкрутство, а не від дати настання страхової події, як помилково вважали суди попередніх інстанцій у справі №910/14293/19.

Враховуючи у відповідності до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.09.2021 у справі №910/14293/19, колегія суддів доходить висновку, що оскільки ліквідація страховика (ПрАТ «СК «Україна») відбулась за ухвалою суду 17.07.2019, саме 17.07.2019 є початком перебігу строку позовної давності у спірних правовідносинах.

Відтак, враховуючи звернення позивача з позовом до суду у даній справі 10.01.2022 (згідно відмітки Укрпошти Стандарт на конверті, в якому надіслано позов до Господарського суду міста Києва), позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 3 862,10 грн та 29 055,42 грн інфляційних втрат заявлені у межах загального трирічного строку позовної давності, у зв`язку із чим заява відповідача про застосування позовної давності до цих вимог задоволенню не підлягає.

Наведеними обставинами у їх сукупності спростовуються аргументи відповідача, викладені в апеляційній скарзі.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Як вбачається із матеріалів справи, у позовній заяві Товариство просило також вирішити питання розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу.

Приймаючи оскаржуване рішення, Господарський суд міста Києва дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, пославшись на умови Договору про надання правової допомоги №96 від 01.06.2020 і додаткової угоди №1 до нього, згідно яких погодженням Товариства з підписаним сторонами актом приймання-передачі є його оплата, проте позивачем не подано суду доказів оплати вартості наданої Об`єднанням правової допомоги.

Колегія суддів не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Практична реалізація цього принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції позивачем надано у матеріали справи копію Договору про надання правової допомоги №96 від 01.06.2020 і додаткової угоди №1 до нього, укладених між Адвокатським об`єднанням «Дефендерс» та ТОВ «Маркс.Капітал», копію акту приймання-передачі наданої правової допомоги №385 від 05.01.2022 на суму 4 600,00 грн, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю КС №5461/10 від 08.10.2015 адвокатом Більчуком Олександром Олександровичем та ордер серії АІ №1059663 від 05.10.2020, виданий адвокату Більчуку О.О. Адвокатським об`єднанням «Дефендерс».

За змістом пункту 1.1. Договору №96 про надання правової допомоги клієнт доручає, без обмеження повноважень, а Об`єднання зобов`язане надати клієнту правову допомогу спрямовану на захист, забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також їх відновлення у разі порушення.

За змістом пункту 1.2. Договору №96 про надання правової допомоги після запиту клієнта (усного/письмового) про надання йому правової допомоги, Об`єднання бере на себе зобов`язання надавати оплатну правову допомогу, що полягає, зокрема, в складенні заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництві та захисті прав, свобод і законних інтересів клієнта під час здійснення господарського судочинства/проваджень перед юридичними особами з усіх питань, що стосуються прав та інтересів клієнта.

Розмір гонорару за надання Адвокатським об`єднанням правової допомоги, визначеної в пункті 1.2. Договору, та порядок його сплати визначається сторонами в додаткових угодах до даного Договору.

Так, 01.06.2020 сторонами укладено додаткову угоду №1 до Договору №96 про надання правової допомоги.

Відповідно до пункту 3 додаткової угоди №1 гонорар сплачується на підставі та за реквізитами авансового рахунку або акта приймання-передачі наданої правової допомоги, підписаного сторонами або узгодженого сторонами шляхом обміну листами, електронними листами, протягом трьох робочих днів з моменту підписання або узгодження; факт оплати клієнтом авансового рахунку або акта приймання-передачі наданої правової допомоги - вважається його узгодженням та підписанням.

У додатку №1 до додаткової угоди №1 наведена вартість послуг із правової допомоги, зокрема, підготовка заяви по суті (позовної заяви) - 20 000,00 грн; збір, підготовка, опрацювання, аналіз матеріалів справи до судового засідання грн/год - 1 200,00 грн. Сторони можуть передбачати в кожному окремому Авансовому рахунку або акті приймання-передачі наданої правової допомоги, окремій справі або окремому виду правової допомоги коефіцієнт складності в сторону збільшення або зменшення.

Згідно акту приймання-передачі наданої правової допомоги №385 від 05.01.2022, підписаного сторонами договору №96 про надання правової допомоги без заперечень та скріпленого печатками підприємств, Адвокатським об`єднанням надано клієнту наступні послуги:

- ознайомлення з матеріалами справи - 600 грн (0,5 год х 1200,00 грн);

- підготовка та подання позовної заяви до суду - 4 000,00 грн (0,20 х 20 000,00 грн).

Отже, наданими позивачем документами підтверджується, що у зв`язку з розглядом даної справи в суді першої інстанції позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4 600,00 грн.

Позивачем дійсно не надано суду доказів сплати ним Адвокатському об`єднанню гонорару в сумі 4 600,00 грн.

Разом з цим, Об`єднана палата Верховного Суду у постанові №922/445/19 від 03.10.2019 дійшла висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, матеріалами справи підтверджується факт надання позивачу Адвокатським об`єднанням «Дефендерс» послуг на заявлену до стягнення суму, які у першу чергу погоджені Товариством шляхом підписання акту приймання-передачі.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для розподілу витрат на правничу допомогу між сторонами у зв`язку з неоплатою Товариством акту приймання-передачі наданої правової допомоги №385 від 05.01.2022.

Водночас, у відзиві на позовну заяву відповідач просив зменшити витрати на правову допомогу позивача у зв`язку із однотипністю поданих позовів, які знаходяться у провадженні Господарського суду міста Києва.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Водночас, колегія суддів наголошує, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №910/353/19.

Колегія суддів зазначає, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).

Отже, подані позивачем документи на підтвердження факту понесення ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування їх в зазначеному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути не лише доведений, документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

У даній справі колегія суддів, вирішуючи, чи є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених ним під час розгляду справи судом першої інстанції, обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у даній справі, з урахуванням вказаного клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, характеру спірних правовідносин сторін, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, ціну позову, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, вважає заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката неспівмірним зі складністю справи, ціною позову, таким, що не відповідає критерію розумності, суперечить принципу розподілу таких витрат. При цьому судом також враховано, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває багато спорів між тими ж сторонами з таким самим предметом спору, де Товариство неодноразово висловлювало свою правову позицію, аналогічну висловленій у даній справі, відтак, підготовка позовної заяви у даній справі не потребувала значних зусиль.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про доцільність обмеження розміру покладених на відповідача витрат з оплати професійної правничої допомоги адвоката сумою у 2 000,00 грн, з огляду на що апеляційна скарга Товариства підлягає частковому задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неправильне застосування норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає рішення суду, прийняте по суті спору в даній справі, обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального права та таким, що відповідає чинному законодавству. Апеляційна скарга МТСБУ є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Водночас, судом першої інстанції було допущене порушення норм процесуального права під час вирішення питання розподілу витрат на правничу допомогу, про які заявив позивач. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2022 в частині розподілу витрат на правничу допомогу є частково обґрунтованою, а до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 2 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 269, 270, 273, пунктами 1, 2 частини 1 статті 275, статтями 276, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2022 у справі №910/435/22 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2022 у справі №910/435/22 задовольнити частково.

Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2022 у справі №910/435/22 викласти у наступній редакції:

« 1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (вул. Колективна, буд. 10, м. Полтава, 36023; ідентифікаційний код 37686922) до Моторного (транспортного) страхового бюро України (Русанівський бульвар, буд. 8, м. Київ, 02154; ідентифікаційний код 21647131) про стягнення 32 917,52 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (Русанівський бульвар, буд. 8, м. Київ, 02154; ідентифікаційний код 21647131) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (вул. Колективна, буд. 10, м. Полтава, 36023; ідентифікаційний код 37686922): 3 862 (три тисячі вісімсот шістдесят дві) грн 10 коп. 3% річних; 29 055 (двадцять дев`ять тисяч п`ятдесят п`ять) грн 42 коп. втрат від інфляції, 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн судового збору та 2 000 (дві тисячі) грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу.».

Видати наказ із урахуванням резолютивної частини даної постанови. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва згідно вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи №910/435/22 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка