ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2022 року м.Дніпро Справа № 904/6760/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Вечірка І.О.,

при секретарі судового засідання: Колесник Д.А.

представники сторін:

від позивача: Погрібна Світлана Олександрівна, адвокат Макарова К.Г., ордер серії АР №1089302 від 25.05.2022 року

позивач: ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 від 20.01.1998 року,

інші представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи сторони повідомлені шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Центрального апеляційного господарського суду та відправлення ухвали суду на електронні пошти сторін

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Холдінг Компанія Інтермет на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2021 року (повний текст рішення складено 29.11.2021 року) у справі № 904/6760/21 (суддя Ліпинський О.В.)

за позовом ОСОБА_1 , м. Кривий Ріг

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю Холдінг Компанія Інтермет, м. Кривий Ріг

відповідача-2 ОСОБА_2 , м. Кривий Ріг

відповідача-3 ОСОБА_3 , м. Запоріжжя

відповідача-4 ОСОБА_4 , м. Кривий Ріг

відповідача-5 ОСОБА_5 , м. Кривий Ріг

відповідача-6 Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Метизи, м. Запоріжжя

про відшкодування збитків у розмірі 1 706 470, 15 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Холдінг Компанія Інтермет (далі - відповідач-1), ОСОБА_2 (далі - відповідач-2), ОСОБА_3 (далі - відповідач-3), ОСОБА_4 (далі - відповідач-4), ОСОБА_5 (далі - відповідач-5) та Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Метизи (далі- відповідач-6) про стягнення солідарно суми в розмірі 1 706 470,15 грн., яка включають в себе: 542 988,95 грн. - матеріальних збитків, 1 040215,27 грн. - інфляційних втрат, 123 265,93 грн. - три проценти річних.

Заявлені вимоги мотивовано тим, що в господарській справі № 904/10956/16 Великою Палатою Верховного Суду встановлено факт порушення корпоративних прав позивача, зокрема, права на управління Товариством з обмеженою відповідальністю Холдінг Компанія Інтермет шляхом участі в загальних зборах учасників товариства від 28.01.2013 року, про скликання яких позивача не було повідомлено.

Позивач вважав, що в разі його належного повідомлення про скликання зборів від 28.01.2013 року, єдиним питанням порядку денного яких був продаж належної товариству виробничої бази, фактично за умисно заниженою вартістю, він, як учасник із часткою в розмірі 3,5 % статутного капіталу, яка не має вирішального голосу, мав би можливість скористатися правом виходу з товариства та отримати вартість частки в майні товариства, яка б визначалася з урахуванням дійсної (ринкової) вартості зазначеної виробничої бази.

Позивач вважав, що збитки, спричинені йому внаслідок неповідомлення про скликання загальних зборів та їх порядок денний, дорівнюють вартості частини майна товариства, пропорційно його частці в статутному капіталі, з врахуванням дійсної (ринкової) вартості виробничої бази.

Позивач зазначав, що неправомірними діями є дії ТОВ Холдінг Компанія Інтермет та загальних зборів у складі учасників товариства - відповідачів 2-6, які діяли недобросовісно, визначаючи ціну продажу майна товариства, що в 25 разів нижче від ринкової; збитками є зменшення вартості частки позивача в статутному капіталі ТОВ Холдінг Компанія Інтермет, яке дорівнює проіндексованій різниці між вартістю проданого нерухомого майна за ринковою ціною та фактичною ціною проданого майна, помноженій на частку позивача в статутному капіталі.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2021 року у справі № 904/6760/21 позов задоволено в повному обсязі.

Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Холдінг Компанія Інтермет (50065, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Косіора, буд. 32, ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , і.п.н. НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , і.п.н. НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , і.п.н. НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 , і.п.н. НОМЕР_5 ), Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Метизи (69600, м. Запоріжжя, вул.. Північне шосе, 20Г, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , і.п.н. НОМЕР_6 ) суму коштів у розмірі 1 706 470,15 грн., яка включають в себе 542 988,95 грн. матеріальних збитків, 1 040215,27 грн. інфляційних втрат, 123 265,93 грн. три проценти річних.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Холдінг Компанія Інтермет (50065, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Косіора, буд. 32, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , і.п.н. НОМЕР_6 ) 4 266,17 грн. витрат зі сплати судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , і.п.н. НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , і.п.н. НОМЕР_6 ) 4 266,17 грн. витрат зі сплати судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , і.п.н. НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , і.п.н. НОМЕР_6 ) 4 266,17 грн. витрат зі сплати судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , і.п.н. НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , і.п.н. НОМЕР_6 ) 4 266,17 грн. витрат зі сплати судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 , і.п.н. НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , і.п.н. НОМЕР_6 ) 4 266,17 грн. витрат зі сплати судового збору.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Метизи (69600, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 20Г, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , і.п.н. НОМЕР_6 ) 4 266,17 грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю позовних вимог.

Оцінюючи доводи позивача на предмет спричинення йому збитків наслідок прийняття загальними зборами учасників ТОВ Холдінг компанія Інтермет рішення від 28.01.2013 року про продаж Товариству з обмеженою відповідальністю НВФ Дніпропроект комплексу будівель та споруд Товариства з обмеженою відповідальністю Холдінг компанія Інтермет, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Гірничорятувальна, 21, суд дійшов наступних висновків:

- зборами учасників ТОВ Холдінг компанія Інтермет, у складі учасників ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ТОВ Торговий дім Метизи, 28.01.2013 року було прийнято рішення про продаж належного товариству нерухомого майна (комплексу будівель та споруд) за ціною 650 000,00 грн.;

- на підставі зазначеного рішення 29.01.2013 року директор ТОВ Холдінг компанія Інтермет уклав відповідний договір купівлі-продажу, за яким об`єкт було відчужено на користь ТОВ НВФ Дніпропроект за визначеною зборами учасників ціною 650 000,00 грн.;

- в подальшому, для цілей передачі новим власником зазначеного нерухомого майна в іпотеку на користь ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг, суб`єктом оціночної діяльності Товарною біржею Депорт 04.03.2013 року було здійснено оцінку майна, якою визначено, що ринкова вартість вказаного об`єкта нерухомості становить 16 136 970,00 грн., тобто, за тридцять чотири дні після прийняття рішення про продаж зазначеного майна за 650 000,00 грн., суб`єкт оціночної діяльності визначив, що ринкова вартість відповідного майна становить 16 136 970,00 грн.

На думку суду наведені вище обставини вказують на те, що приймаючи рішення про продаж майна товариства за ціною, яка майже в 25 разів є нижчою від його ринкової вартості, учасники товариства, що голосували за таке рішення, хоча й діяли в межах своїх повноважень, але очевидно не на користь інтересам товариства, тобто, зловживаючи правом, адже фактично використали право голосу в загальних зборах (як складову корпоративного права) з метою, яка є протилежною тій, що переслідує позитивне право. Тобто, відповідачі діяли недобросовісно, що призвело до суттєвого та необґрунтовано зменшення вартості як активів товариства в цілому, так і вартості частки позивача окремо.

Таким чином, внаслідок зловживання відповідачами своїм корпоративним правом, яке по суті є тотожним поняттю протиправної поведінки, вартість активів товариства, в тому числі вартість частки позивача в статутному капіталі товариства, зменшилася на суму 15 513 970,00 грн., яка дорівнює різниці між дійсною (ринковою) вартістю майна у 16 163 970,00 грн. та ціною, за яку було вирішено продати таке майно 650 000,00 грн.

Суд погодився з наведеним у позові розрахунком, за яким зменшення вартості майна позивача (вартості його частки в статутному капіталі ТОВ Холдінг компанія Інтермет) склало 542 988,95 грн. (15 513 970,00 х 3,5 % = 542 988,95).

З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку про наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, як необхідної умови для покладення на відповідачів цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків, зокрема:

- спільними діями відповідачів, позивачу завдано збитків у вигляді зменшення вартості його майна (вартість частки в статутному капіталі ТОВ ХК Інтермет зменшилася на суму 542 988,95 грн.);

- наявна протиправна поведінка відповідачів-2-6 та відповідача-1 в особі органу товариства (загальних зборів), яка полягає у прийнятті рішення всупереч інтересам товариства (рішення про продаж майна товариства за заниженою ціною);

- між цими діями та збитками є причинно-наслідковий зв`язок вартість частки позивача в статутному капіталі товариства зменшилася саме внаслідок відчуження майна за очевидно заниженою ціною, яка затверджена протиправним рішенням;

- відповідачі відсутність своєї вини у спричиненні збитків не довели.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що відповідні нарахування проведено арифметично правильно.

Правовою підставою для стягнення на користь позивача вказаних сум суд зазначив положення ст.625 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю Холдінг Компанія Інтермет оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі посилається на те, що при ухваленні рішення судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Жодного обгрунтуванння висновку про укладання угоди за заниженою вартістю не має, висновок суду базується на суб`єктивному твердженні позивача, яке не відповідає фактичним обставинам справи та не підтверджений належними доказами. Єдиним аргументом суду є наявність укладеного між ТОВ НВФ Дніпропроект та ПАТ Арселор Міттал Кривий Ріг договору іпотеки від 29.07.2013 року, за змістом якого в рахунок забезпечення зобов`язань, що випливають з договору від 11.07.2013 року, нерухоме майно - комплекс будівель та споруд, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гірничорятувальна, 21, передано в іпотеку та текстом договору визначена заставна вартість комплексу будівель в розмірі 16 163 970, 00 гривень, з чого судом зроблено висновок про продаж за заниженою вартістю.

Скаржник зазначає, що:

- судом не були враховані пояснення відповідача - 1 про те, що новий власник - ТОВ НВФ Дніпропроект після набуття у власність даного комплексу будівель, мав право розпоряджатися ним на власний розсуд, в тому числі здійснювати поліпшення комплексу, що дійсно могло призвести до збільшення вартості майна;

- судом не обґрунтовано, з яких підстав ним підрахована кількість днів, за спливом яких збільшилася вартість майна, не зрозумілі критерії оцінки судом кількості днів, які впливають на збільшення вартості майна. При цьому, під час розгляду судом справи № 904/10956/16, на постанову у якій посилається суд першої інстанції, не були встановлені факти щодо продажу відповідачем майна за заниженою вартістю, також не було позивачем надано належних доказів про неприбутковість даного правочину;

- під час розгляду справи судом не було надано належної оцінки таким юридичним категоріям, як ринкова вартість, дійсна вартість та експертна вартість; при цьому звіт про ринкову вартість від 04.03.2013 року, який був виготовлений товарною біржею Депорт, був проведений на замовлення ТОВ НВФ Дніпропроект. В якому стані знаходився комплекс майна на дату проведення звіту, відповідачу-1 не відомо. Під час розгляду справи 904/10956/16 представник відповідача НВФ Дніпропроект надав пояснення, що ними була здійснена реконструкція даного комплексу;

- позивачем ОСОБА_1 під час розгляду справи судом першої інстанції у складі судді Ярошенко Д.В., було заявлено клопотання про призначення по справі судової будівельно - технічної експертизи, саме для визначення дійсної вартості майна. Але судом було відмовлено у задоволенні даного клопотання. Вже під час апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції дане клопотання було задоволено, але через несплату позивачем вартості послуг експерта судова експертиза по справі проведена не була. Тому, належними та обґрунтованими доказами позивач не навів як неприбутковості вказаного договору, так і продаж його відповідачем-1 за заниженою вартістю. При цьому дані обставини як щодо неприбутковості угоди та продаж за заниженою вартістю не досліджувались під час касаційного розгляду при ухваленні постанови від 03.12.2019 року № 904/10956/16.

Скаржник зазначає, що за відсутності належного експертного висновку щодо дійсної вартості даного комплексу будівель та споруд на момент укладання договору купівлі - продажу, висновок суду щодо розміру вартості зменшеного майна позивача в розмірі 542 988,95 грн. нічим не підтверджений та базується на припущеннях. Судом не досліджувався баланс та фінансова звітність ТОВ Холдінг Компанія Інтермет станом на дату укладання правочину задля визначення вартості майна товариства, тому розрахунок вартості майна, на яку зменшилася вартість майна товариства ( 16163 970, 00 грн.) є необґрунтованим.

Також апелянт зауважує, що судом не було надано оцінки пунктам 80, 81 Постанови Великої Палати Верховного Суду по справі № 904/10956/16.

Відповідач вважає, що висновок суду про розмір завданих збитків, нарахування інфляційних витрат та трьох відсотків річних є безпідставним, не обґрунтованим. Позивач не вказує про те, яким саме чином відповідачі по справі прострочили виконання грошового зобов`язання, жодних вимог про сплату позивач не надавав.

На думку скаржника судом не було враховано, що п. 69 Великої Палати Верховного Суду по справі № 904/10956/16 визначено, що позивач ОСОБА_1 не довів, що укладання ТОВ Холдінг Компанія Інтермет з ТОВ НВФ Дніпропроект спірних договорів порушує його корпоративні права на участь в товаристві та управлінні ним, оскільки такі права позивача захищені й відновлені внаслідок його звернення до суду з позовом про визнання недійсними рішень загальних зборів. Саме тому скаржник наполягає на тому, що в позовній заяві позивач жодним чином не доводить та не надає доказів причинного зв`язку між ухваленням оскаржуваного рішення та своїм правом учасника господарського товариства отримувати прибутки від господарської діяльності такого підприємства та завданих на його думку матеріальних збитків. Позивач жодного разу не надсилав заяви про вихід зі складу учасників товариства, не вимагав сплатити йому вартість його частки. В позові зазначається лише про його можливі припущення, що якби він знав, він би можливо подав заяву, але жодних перешкод позивачу для складання заяви про вихід зі складу учасників з боку товариства не було. Позивач не був позбавлений цього права. Тому посилання на дану обставину як на підставу виникнення збитків є неправомірними. На момент укладання договору від 29.01.2013 року жодних заяв з боку позивача про вихід зі складу учасників товариства не надходило.

Відповідач вважає необґрунтованим висновок суду про поважність пропуску позивачем строків позовної давності. Щодо цього вказує, що підстава, з якої позивач просив поновити йому строк позовної давності - зміна судового підходу в питаннях обрання способу захисту порушених прав учасників. Відповідач не погоджується з цим та вважає, що це не є поважною причиною пропуску строку позовної давності.

Відповідач-1 просить суд застосувати умови законодавства щодо спливу строків позовної давності.

Також в доводах апеляційної скарги скаржник вказує, що висновок суду про те, що відповідачі діяли недобросовісно, приймаючи рішення про продаж комплексу будівель та споруд за вказаною в договорі ціною, з метою, яка протилежна тій, що переслідує позитивне право, ніякими доказами не підтверджений, Судом не досліджувалися обставини, які спонукали товариство укласти даний договір, не досліджувався майновий та фінансовий стан товариства. Висновок суду про зменшення вартості активів товариства за відсутності досліджуваного балансу товариства, а лише за наявності твердження позивача та заставної вартості майна, яка вказана у договорі іпотеки, укладеними між іншими суб`єктами господарської діяльності, після спливу 6 місяців після набуття у власність майна, є безпідставним та нічим не доведеним.

Висновок суду про спільні дії відповідачів щодо прийняття рішення всупереч інтересам товариства, який призвів до зменшення вартості частки позивача у майні товариства, нічим не доведений, оскільки суд прийняв до уваги заставну вартість, за яку іншими юридичними особами, після спливу часу був переданий в іпотеку комплекс будівель, ніяк не спростовуючи твердження відповідача про відсутність належного експертного висновку про вартість майна товариства.

Висновок суду про продаж комплексу за заниженою вартістю жодними доказами не підтверджений, базується на припущеннях.

Скаржник просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/6760/21 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу спростовує її доводи.

Просить залишити рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2021 у справі № 904/6760/21 без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші сторони по справі відзиви на апеляційну скаргу не надали, участь своїх представників у судове засідання не забезпечили.

Відповідно до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явилися, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до матеріалів справи, апеляційна скарга прийнята до розгляду ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.02.2022 року.

Передбачений ст.273 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги вичерпано.

Відповідно до положень ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу на підставі тих доказів, які були предметом дослідження судом першої інстанції. Додаткові докази до суду апеляційної інстанції не надано.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України наділяє сторони процесуальними правами, серед яких право брати участь у судових засіданнях.

Суд враховує, що явка представників сторін в засідання суду обов`язковою не визнавалась.

Також суд зазначає, що сторонам надано можливість реалізовувати свої повноваження представництва шляхом участі в засіданнях суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в порядку ст. 197 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, сторони не були позбавлені можливості забезпечити у засідання суду участь повноважних представників, однак, таким правом не скористалися.

В матеріалах справи наявні поштові повідомлення щодо отримання відповідачами-1- 6 ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 20.07.2022 року про призначення судового засідання на 07.09.2022 року.

Також колегія суддів зауважує, що представник апелянта був присутній у судовому засіданні 20.07.2022 року і за його клопотанням розгляд справи був відкладений на 07.09.2022 року, про що останній був повідомлений у залі суду.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явилися.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом положень ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим (ч. 1 ст. 1190 Цивільного кодексу України)

Отже, однією з підстав виникнення зобов`язання є заподіяння шкоди (збитків) іншій особі, а для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків (шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками (шкодою); наявності вини особи, яка заподіяла збитки (шкоду), яка презюмується (відсутність вини має бути доведена заподіювачем шкоди).

Відповідно до судових рішень в господарській справі № 904/10956/16 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ Холдінг Компанія Інтермет встановлено наступне:

Товариство з обмеженою відповідальністю Холдінг компанія Інтермет, зареєстроване Виконавчим комітетом Криворізької міської ради 10.06.2011 року під номером 0012538. Товариство утворене на підставі рішення установчих зборів засновників (протокол №1 від 08.06.2011 року) шляхом перетворення Відкритого акціонерного товариства Холдінг компанія Інтермет і діє на підставі чинного законодавства України, цього статуту і внутрішніх документів товариства (пункт 1.1 Статуту товариства в редакції 2011 року).

Відповідно до пунктів 1.2 і 6.2 Статуту ТОВ Холдінг компанія Інтермет та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій ОСОБА_1 є учасником товариства, який володіє часткою в розмірі 700,00 грн., що становить 7 часток та відповідає 70 голосам при голосуванні та 3,5% статутного капіталу товариства. Аналогічний розмір частки в статутному капіталі товариства позивач мав на момент проведення загальних зборів товариства від 28.01.2013 року.

16.03.2012 року ТОВ Холдінг компанія Інтермет (продавець) уклало з ТОВ НВФ Дніпропроект (покупець) попередній договір про укладення договору купівлі-продажу техбази з передоплатою. Відповідно до п.1 попереднього договору продавець, на умовах встановлених цим договором, зобов`язався передати у власність покупця за договором купівлі-продажу, а покупець зобов`язався прийняти нежилі приміщення техбази, що знаходиться в АДРЕСА_6 . Пунктом 3 попереднього договору його сторони погодили, що продаж майна буде вчинено за 650000,00 грн., в тому числі ПДВ.

28.01.2013 року проведено загальні збори учасників ТОВ Холдінг компанія Інтермет. В загальних зборах взяли участь наступні учасники товариства: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ТОВ Торговий дім Метизи. ОСОБА_1 участь в зазначених зборах не приймав.

З питань порядку денного зборів присутні на них учасники товариства прийняли рішення про продаж Товариству з обмеженою відповідальністю НВФ Дніпропроект за 650000,00 грн., в т.ч. ПДВ, технічної бази (комплекс будівель та споруд, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_6 ). Право підпису договору купівлі-продажу та підписання всіх необхідних для здійснення угоди документів вирішено надати директору товариства ОСОБА_7 . Рішення оформлено протоколом №3 від 28.01.2013 року та підписано головою зборів ОСОБА_2 і секретарем зборів ОСОБА_5

29.01.2013 року між ТОВ Холдінг компанія Інтермет (продавець) та ТОВ НВФ Дніпропроект (покупець) укладено договір купівлі-продажу комплексу будівель та споруд. Відповідно до пункту 1 договору купівлі-продажу, продавець в особі представника передав у власність (продав), а покупець в особі представника прийняв у власність (купив) об`єкт нерухомості, який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав як комплекс будівель та споруд, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_6 .

Пунктом 3 договору купівлі-продажу встановлено, що відчужуваний об`єкт має наступний опис: комплекс будівель та споруд, а який складається з адміністративної будівлі літ. Д-1, загальною площею 121,8м2, складу металу літ. Е-1 загальною площею 1420,4 м2 навантажувально-розвантажувальної рампи літ. З загальною площею 172,0 м2, естакади літ. К загальною площею 70,6 м2, гаражу Л загальною площею 63,7 м2, гаражів під № 1-5 загальною площею 108,1 м2.

Ціна об`єкту що відчужується становить 650 000,00 грн., з яких 150 000,00 грн. покупець сплатив раніше на банківський рахунок продавця, у вигляді передплати згідно умов попереднього договору, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області 16.03.2012 року за реєстровим № 562, а решту грошей у розмірі 500 000,00 грн., в тому числі ПДВ, покупець сплатив на банківський рахунок продавця, до підписання та посвідчення цього договору (пункт 4 договору купівлі-продажу).

29.01.2013 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 162085 від 29.01.2013 року, внесений запис №56059 про право власності ТОВ НВФ Дніпропроект на комплекс будівель та споруд, що знаходиться у АДРЕСА_6 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна ).

29.07.2013 року ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг, як іпотекодержатель, уклало з ТОВ НВФ Дніпропроект, як іпотекодавцем, договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавець передає іпотекодержателю в рахунок забезпечення зобов`язань, що випливають з договору №279S13 від 11.07.2013 року нерухоме майно комплекс будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 . Відповідно до пункту 1.3 договору іпотеки заставна вартість комплексу будівель та споруд становить 16 163 970,00 грн.

За даними звіту про оцінку майна, яке є предметом цього договору, здійсненого 04.03.2013 року суб`єктом оціночної діяльності Товарною біржею Депорт, ринкова вартість об`єкта оцінки становить 16163 970,00 грн. (пункт 1.4. договору іпотеки).

26.12.2014 року сторонами договору іпотеки підписано угоду про внесення змін до договору іпотеки від 26.12.2014 року, за змістом яких збільшено заставну вартість зазначеного нерухомого майна до 30 440 783,00 грн.

В силу вимог ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України зазначені вище обставини не підлягають доказуванню при розгляді справи 904/6760/21, у якій беруть участь позивач ОСОБА_1 та відповідач-1, стосовно яких ці обставини встановлені у справі 904/10656/16.

Крім того, згідно положень ч. 5 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України зазначені вище обставини не спростовано особами, які не брали участі у справі № 904/10956/16, а саме відповідачами 2-6, під час розгляду даної справи.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду по справі № 904/10956/16 від 28.02.2019 року, мотивувальна частина якої змінена постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 року, рішення загальних зборів учасників ТОВ Холдінг компанія Інтермет оформлене протоколом №3 від 28.01.2013 року, визнано недійсним з мотивів порушенням вимог статті 61 Закону України Про господарські товариства, яке полягало в неповідомлення ОСОБА_1 про дату проведення загальних зборів учасників товариства, що призвело до порушення прав останнього на участь в управлінні товариством.

Отже, встановлені під час розгляду даної справи фактичні обставини свідчать, що зборами учасників ТОВ Холдінг компанія Інтермет, у складі учасників ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ТОВ Торговий дім Метизи, 28.01.2013 року було прийнято рішення про продаж належного товариству нерухомого майна (комплексу будівель та споруд) за ціною 650 000,00 грн. На підставі зазначеного рішення 29.01.2013 року директор ТОВ Холдінг компанія Інтермет уклав відповідний договір купівлі-продажу, за яким об`єкт було відчужено на користь ТОВ НВФ Дніпропроект за визначеною зборами учасників ціною 650 000,00 грн., а в подальшому, для цілей передачі новим власником зазначеного нерухомого майна в іпотеку на користь ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг, суб`єктом оціночної діяльності Товарною біржею Депорт 04.03.2013 року було здійснено оцінку майна, якою визначено, що ринкова вартість вказаного об`єкта нерухомості становить 16 136 970,00 грн.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Всі доводи та аргументи, які зазначені в апеляційній скарзі, досліджувалися судом першої інстанції, їм надана належна оцінка і вони враховані при ухваленні рішення.

Так, щодо доводів апелянта стосовно відсутності доказів про укладання правочину за заниженою вартістю, необхідно зазначити наступне:

В господарській справі №904/10956/16 судами, в тому числі і Великою Палатою Верховного Суду, встановлені обставини, які в силу вимог п.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України не потребують дослідженню.

Так, Велика Палата Верховного Суду у справі №904/10956/16 досліджувала два правочини:

- щодо продажу від TOB Холдінг Компанія Інтермет (продавець) до ТОВ НВФ Дніпропроект (покупець) комплексу будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 (надалі - технічна база, спірний об`єкт) у відповідності до договору купівлі-продажу від 29.01.2013 року за ціною 650 000,00 грн.

- щодо передачі вказаного майна в іпотеку від ТОВ НВФ Дніпропроект (іпотекодавець) да ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг (іпотекодержатель) у відповідності до договору іпотеки від 29.07.2013 року.

При цьому, було встановлено, що заставна вартість комплексу будівель і споруд визначена у розмірі 16 163 970,00 грн. відповідно до звіту про оцінку майна, здійсненого 04.03.2013 року суб`єктом оціночної діяльності - Товарною біржею Депорт. Також Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що 26.12.2014 року ТОВ НВФ Дніпропроект та ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг внесли зміни до договору іпотеки, змінивши заставну вартість цього майна та визначивши її у розмірі ЗО 440 783,0 грн..

Розраховуючи розмір збитків в зв`язку із зменшенням вартості своєї частки в статутному капіталі TOB Холдінг Компанія Інтермет, позивач ОСОБА_1 не використовував у розрахунку збитків заставну ціну за домовленостями між сторонами договору іпотеки у розмірі 30 440 783,0 грн. Він посилався на належний, допустимий та достовірний доказ щодо вартості технічної бази, яка визначена згідно із звітом про оцінку майна, здійсненого 04.03.2013 року суб`єктом оціночної діяльності - Товарною біржею Депорт. Вказаний звіт є дійсним, жодною з сторін не оскаржений.

Слід звернути увагу, що визначення ринкової вартості спірного нерухомого майна проводилось в лютому-березні 2013 року, тобто між продажею та оцінкою зазначеного майна пройшло 34 дні.

Колегія суддів вважає вірними доводи суду першої інстанції про те, що за цей час ТОВ НВФ Дніпропроект не міг здійснити суттєвих поліпшень спірного об`єкту, підтвердженням чого є відсутність будь-яких доказів іншого.

Доводи скаржника про те, що ТОВ НВФ Дніпропроект приступив до використання будівель, проведення в них ремонтних робіт належними та допустимими доказами не підтверджено. Такі посилання скаржника вказують лише на теоретичну можливість нового власника після набуття у власність даного комплексу будівель, права розпоряджатися ним на власний розсуд, в тому числі здійснювати за власний рахунок в будівлі реконструкцію та ремонтні роботи.

Тому доводи апелянта про те, що збільшення вартості майна є наслідком проведених робіт ТОВ НВФ Дніпропроект, не доведено. Отже, висновок суду ним не спростовано. Докази іншого не були надані скаржником ні суду першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду справи.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 року у справі №904/10956/16, як остаточну у справі, та зазначає, що судом в цій справі не було встановлено факту продажу спірного майна за заниженою оцінкою.

Згідно ч.7 ст.75 Господарського процесуального кодексу України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Таким чином потрібно розрізняти поняття: правова оцінка, надана судом певному факту від обставин, встановлених судом, оскільки в першому випадку правова оцінка не є обов`язковою для господарського суду, а в другому випадку певна обставина, встановлена судом, не підлягає доказуванню, та є обов`язковою для врахування судом.

У відповідності до ч.3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічне зазначено і в ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вимоги до наданих суду доказів зазначені в ст.ст.76-78 Господарського процесуального кодексу України, а саме - докази мають бути: належними, допустимими, достовірними.

20.09.2019 року в Господарський процесуальний кодекс України були внесені зміни. Вимога щодо достатності доказів була замінена на статтю Вірогідність доказів, яка звучить наступним чином: Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження таких обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Таким чином, надані позивачем належні, допустимі, достовірні докази в сукупності є більш вірогідними на підтвердження зазначених в позовній заяві обставин, з якими погодився господарський суд, ніж доводи, надані відповідачем-1 на спростування цих обставин, які такими доказами не підтверджені.

Стосовно доводів відповідача-1 щодо не дослідження судом обставин, які спонукали TOB Холдінг Компанія Інтермет укласти договір кунівлі-продажу від 29.01.2013 року (а саме не досліджувалися обставини, щодо вартості утримання та експлуатації даного майна), слід зазначити наступне:

Відповідно до ч.3 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2020 року відкрито провадження з розгляду позовної заяви ОСОБА_1 у справі №904/6760/21, відповідачам відповідно до ст.ст. 165, 178 Господарського процесуального кодексу України надано строк 15 днів з дня одержання цієї ухвали на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачами TOB Холдінг Компанія Інтермет та ОСОБА_2 надані відзиви на позовну заяву, які не містили жодного доказу на підтвердження обставин, які, як вважає відповідач-1, потрібно було суду дослідити.

Відповідно до ч.8 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Колегією суддів встановлено, що розгляд справи тривав з серпня 2020 року по листопад 2021 року, тобто більше року. За цей час апелянт та інші відповідачі не надали жодного доказу на спростування доводів ОСОБА_1 .

Згідно з ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи нсвчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, відповідачами не доведено існування обставин, які спонукали TOB Холдінг Компанія Інтермет укласти договір купівлі-продажу від 29.01.2013 року на тих умовах, на яких він був укладений.

Стосовно доводів TOB Холдінг Компанія Інтермет щодо відсутності звернення позивача до відповідача-1 про вихід з товариства, колегія суддів зазначає наступне:

В своїй апеляційній скарзі відповідач-1 посилається на те, що судом не було надано оцінки аргументу, що ОСОБА_1 не звертався до товариства про вихід із товариства, не повідомляв про свої наміри отримати частку майну, пропорційну до розміру його внеску до статутного капіталу товариства.

Між тим, мотивувальна частина оскаржуваного рішення свідчить, що суд проаналізував вказані доводи та зазначив, що такі аргументи вважає безпідставними, адже факт зменшення ринкової вартості частки позивача в статутному капіталі та спричинення йому цим збитків має місце незалежно від реалізації ОСОБА_1 права на вихід з товариства або розпорядження належною йому часткою в інший спосіб.

З матеріалів справи вбачається, що у відповіді на відзив ОСОБА_2 позивач надавав пояснення разом із доказами, що 03.03.2013 року ним було складено та подано до товариства заяву про вихід з числа учасників. 25.02.2012 року позивач подавав до товариства заяву щодо надання доступу аудиторам провести аудит TOB Холдінг Компанія Інтермет, знову ж таки з метою виходу з товариства, на що, як стверджував позивач, йому було відмовлено.

Стосовно доводів скаржника про недоведеність причинного зв`язку між ухваленням рішення загальних зборів товариства і правом позивача отримувати прибутки від господарської діяльності такого підприємства та завданих збитків, колегія суддів зазначає наступне:

В мотивувальній частині оскаржуваного рішення судом зазначено про наявність всіх складових для застосування цивільної відповідальності у вигляді стягнення збитків, в тому числі і про наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідачів та завданими збитками.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 мав наміри провести аудит та вийти зі складу учасників товариства. Крім того, він мав право не тільки виходу, а й продажу належної йому частки іншій особі.

Апелянт не надав докази того, що відповідач-1 сприяв учаснику товариства в реалізації таких намірів.

Стосовно доводів TOB Холдінг Компанія Інтермет щодо відновлення порушених корпоративних прав позивача шляхом визнання недійсними рішень загальних зборів, то вони також визнаються колегією суддів необгрунтованими з огляду на наступне:

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, Велика Палата Верховного Суду зазначала, що захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Конституційний Суд у своєму рішенні від 30.01.2003 року №3-рп/2003 (абзац 10 пункту 9) зазначив, що правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах.

Позивач у даній справі звернувся до суду із цим позовом для відновлення своїх порушених корпоративних прав та інтересів майнового характеру, доводячи, що здійснення особою (особами) своїх корпоративних прав таким чином, внаслідок чого зменшується обсяг майна товариства, впливає на інтереси не тільки самого товариства, але й на права та інтереси його учасника (учасників), оскільки вартість частки учасника в статутному капіталі такого товариства знецінюється.

Саме в обраний ним у даній справі спосіб захисту його порушені права та інтерес будуть відновленні шляхом стягнення винних осіб матеріальних збитків. Саме такий спосіб захисту і визначала Велика Палата Верховного Суду у справі №904/10956/16 як ефективний.

Стосовно доводів TOB Холдінг Компанія Інтермет відносно неправомірного застосування ст.625 Цивільного кодексу України, то такі доводи також є помилковими.

Відповідач-1 вважає, що застосування індексів інфляції та 3% річних у відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України є санкцією.

Відповідно до ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 19.06.2019 року № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241 цс 19) пояснила правову природу нарахувань у вигляді індексів інфляції та 3% річних, де зазначила, що за змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Стосовно доводів відновідача-1 про необхідність застосування строків позовної давності, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне:

Апелянт вказував, що позивач пропустив строк позовної давності не з поважних причин.

Натомість, визнання поважними причин пропущення позовної давності належить до процесуальних повноважень судів першої та апеляційної інстанцій (зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09.04.2020 року у справі № 10/Б-743).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №706/1272/ 14-ц викладено правовий висновок про те, що питання щодо поважності причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Закон не встановлює, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропуску позовної давності поважними. Як правило, це відбувається за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів.

Враховуючи вищенаведене, в поданій до суду позовній заяві про стягнення збитків позивач заявив клопотання визнати поважними причини пропуску позовної давності для подачі даної позовної заяви та поновити строк позовної давності керуючись приписом ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України, де зазначено, що позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

В своїй позовній заяві позивач пояснював, що в господарській справі №904/10956/16 Великою Палатою Верховного Суду (постанова від 03.12.2019 року) було встановлено фактичну обставину справи, що ОСОБА_1 звернувся до суду (листопад 2016 року) за захистом своїх порушених прав внаслідок укладання TOB Холдінг Компанія Інтермет правочину по заниженій ціні в межах строків позовної давності, оскільки йому стало відомо про проведення загальних зборів, на яких вирішувалось питання продажу бази, лише у квітні 2016 року.

Велика Палата Верховного Суду у справі №90440956/16 дійшла висновку, що ОСОБА_1 було неправильно обрано спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів: замість визнання неправомірним правочину, він мав використати інші способи захисту, перелік який був наведений в п.п.83-85 постанови від 03.12.2019 року.

Верховний Суд неодноразово, враховуючи порушене суб`єктивне цивільне право позивача, та те, що в матеріалах справи були докази про пропущення позивачем позовної давності з поважних причин, вирішував про необхідність поновлення пропущеного строку та захисту порушеного права позивача (постанови від 15.05.2020 року у справі № 922/1467/19, від 13.02.2019 року у справі № 913/112/18, від 09.02.2019 у справі №908/32/15, від 28.11.2019 року у справі №910/4040/19, від 19.12.2018 року у справі №910/3350/18).

Така судова практика узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (п.п. 62, 66 рішення від 20.12.2007 року у справі Фінікарідов проти Кіпру.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини зазначено правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення, яке повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, в межах доводів апеляційної скарги апелянт висновки оскаржуваного рішення суду не спростував. Апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає. Судові витрати за її розгляд покладаються на апелянта відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, - ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2021 року у справі № 904/6760/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя І.О. Вечірко

Повний текст складено 19.09.2022 року.