РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.09.2022Справа № 910/3891/22
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСОММ СО"

про стягнення 210 840,00 грн.

Представники сторін: не викликалися.

встановив:

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСОММ СО" про стягнення 106 979,95 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між сторонами укладено договір №01-083594-20 про розроблення пректу землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 16.04.2020.

Проте, відповідач не виконує зобов`язання та прострочення його виконання становить 436 днів.

У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 152 040,00 грн. та штраф в розмірі 58 800,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.05.2022 вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення цієї ухвали.

22.06.2022 до канцелярії суду позивач подав заяву про усунення недоліків позовної заяви з додатком.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.06.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

22.07.2022 до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд в задоволенні позовних вимог приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" відмовити в повному обсязі.

27.07.2022 до канцелярії суду позивачем подано відповідь на відзив, в якому просить суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

01.08.2022 до канцелярії суду від відповідача надійшла заява про подання доказів щодо розміру витрат позивача, пов`язаних із розглядом справи, в якій товариством з обмеженою відповідальністю "ЕСОММ СО" заявлено про подання доказів на підтвердження витрат позивача, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на правничу допомогу, у строк встановлений ч.8 ст. 129 ГПК України - протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

16.04.2020 між приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "ЕСОММ СО" (виконавець) укладено договір №01-083594-20 про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до п.1.1 договору предмет закупівлі (договору): «ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 Розробка проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок; внесення відомостей про земельні ділянки, які відводяться, до Державного земельного кадастру та отримання витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки; забезпечення заходів щодо отримання позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації, у випадках, передбачених Законом України «Про державну експертизу землевпорядної документації»; подача на внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та отримання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на земельні ділянки під опорами ПЛ 330 кв Зміївська ТЕС - Бєлгород з відгалуження на ПС 330 кв «Лосєве» (інв. № 3027/1) на території Харківського району Харківської області 71300000-1 Інженерні послуги.».

Пунктом 1.2 договору передбачено, що за договором виконавець зобов`язується виконати з дотриманням вимог законодавства проектно-вишукувальні роботи (далі - роботи) з розробки проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки (далі - проект землеустрою) та внесення відомостей про земельні ділянки які зідводяться до Державного земельного кадастру, отримання витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки та витягів з реєстру речових прав на нерухоме майно про земельні ділянки під опорами повітряної лінії електропередачі (далі - опори ПЛ), які знаходяться на території Харківського району Харківської області, а замовник - прийняти та оплатити виконані роботи.

Технічні, економічні та інші вимоги до проекту викладені у завданні на виконання робіт додаток 1 до договору) та календарному плані (додаток 2 до договору), що є невід`ємними частинами договору (п.1.3 договору).

Згідно з п.1.4 договору етапи та строки виконання робіт визначаються погодженим сторонами календарним планом виконання робіт (додаток 2).

Відповідно до п.2.1 договору загальна вартість робіт за цим договором становить 700 000,00 грн., крім того, ПДВ (20%) 140 000,00 грн., всього 840 000,00 грн. з ПДВ.

Загальна вартість робіт визначається згідно з протоколом погодження договірної ціни на виконання робіт (додаток 3), що складається на підставі погодженого сторонами кошторису на виконання робіт (додаток 4).

Відповідно до п.2.2 договору, оплата здійснюється замовником поетапно, протягом 25 банківських днів з дати підписання сторонами акта приймання-передачі робіт (далі - акт) на суму виконаних робіт в розрізі опор ПЛ та за наданим виконавцем (після підписання замовником зазначеного акта) рахунком-фактурою.

Сторони домовились, що оплата за даним договором здійснюється замовником лише за умови: підписання замовником відповідних актів, визначених в пункті 2.2 договору; реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України (п.2.5 договору).

Згідно з п.3.1 договору приймання виконаних робіт за цим договором оформляється актом приймання-передачі робіт (далі - акт). Акт приймання-передачі повинен мати визначені чинним законодавством реквізити первинного документа. Один примірник акта після підписання замовником повертається виконавцю.

Разом з актом виконавець передає відповідні документи/матеріали, передбачені договором (в т.ч. додатками до договору).

Замовник перевіряє надані виконавцем матеріали (документи) на предмет їх повноти, якості їх оформлення, в тому числі відповідності умовам договору, вимогам чинного законодавства України, і протягом 5-ти (п`яти) робочих днів приймає документацію із землеустрою та витяг(и) з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що засвідчує підписанням наданого виконавцем акта, один примірник якого повертає виконавцю. У разі наявності зауважень до виконаних робіт, замовник протягом цього ж періоду направляє виконавцю відмову від підписання акта, оформлену у вигляді документу про недоліки, із встановленням строків їх усунення (п.3.2 договору).

Пунтком 9.1 договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 30.10.2020 року.

Початок робіт - з дати підписання договору, їх закінчення до 01.09.2020 року (п.4.1 договору).

03.09.2020, враховуючи лист виконавця від 26.08.2020 №26/08/1113 та керуючись пунктом 9.2 договору від 16.04.2020 №01-083594-20, сторони уклали додаткову угоду №1 до договору від 16.04.2020 №01-083594-20, якою в пункті п.4.1 договору цифри « 01.09.2020» змінено цифрами « 01.12.2020», в пункті 9.1 договору цифри « 30.10.2020» змінено цифрами « 31.12.2020».

Тобто, закінчення робіт по договору - 01.12.2020 та договір діє до до 31.12.2020.

Як зазначено позивачем, станом на 09.02.2022 року сторони не підписали жодного акту, отже ТОВ "ЕСОММ СО" не виконує взяті на себе зобов`язання. У зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 152 040,00 грн. та штраф в розмірі 58 800,00 грн. нараховані за період з 01.12.2020 по 30.05.2021.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В матеріалах справи відсутній підписаний сторонами акт прииймання-передачі робіт.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача, що невиконання ним своїх зобов`язань за договором спричинено об`єктивними обставинами. Відповідач, укладаючи договір, знав обсяг робіт, які необхідно виконати, знав, що для виконання відповідних послуг він має звертатись в тому числі до органів державної влади, розумів необхідність виконання відповідних робіт саме в строк, встановлений договором, а відтак, в силу принципу свободи договору, відповідач не звільнений від відповідальності за неналежне виконання прийнятих на себе зобов`язань.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.5.1 договору за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність згідно із законодавством та цим договором.

Згідно з п.5.2 договору за порушення строків, визначених календарним планом виконання робіт, або за несвоєчасну оплату виконаних робіт виконавець/замовник сплачує: за порушення строків виконання роботи виконавець сплачує замовнику пеню згідно з частиною другою статті 231 Господарського кодексу України у розмірі 0,1% (нуль цілих одна десята відсотка) вартості роботи, строк виконання якої порушений, за колений день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів виконавець повинен додатково сплатити замовнику штраф у розмірі семи відсотків від вказаної вартості.

Частиною 2 статті 231 ГК України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ч.6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Для вимог про стягнення з виконавця штрафних санкцій застосовується строк позовної давності три роки (п.5.7 договору).

За прострочення виконання виконавцем зобов`язань за договором нарахування штрафних санкцій припиняється через рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним (п. 5.8 договору).

Суд погоджується з розрахунком пені в розмірі 152 040,00 грн. та штрафу в розмірі 58 800,00 грн. наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Частиною 1 статті 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 123, 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСОММ СО" (03115, м. Київ, вулиця Петрицького, будинок 4; ) на користь приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, ) пеню в розмірі 152 040 (сто п`тдесят дві тисячі сорок) грн. 00 коп., штраф в розмірі 58 800 (п`ятдесят вісім тисяч вісімсот) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 162 (три тисячі сто шістдесят дві) грн. 69 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий