ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

12 вересня 2022 року м. ХарківСправа № 922/1308/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

(без виклику представників сторін)

розглянувши заяву позивача про забезпечення позову по справі

за позовом Фізичної особи-підприємця Каркач Євгенії Юріївни (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )
до Фізичної особи ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) Фізичної особи-підприємця Колеснікова Льва Миколайовича (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 ) третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , АДРЕСА_5 )
про переведення прав і обов`язків покупця та визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа підприємець Каркач Євгенія Юріївна звернулася до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідачів: 1.Фізичної особи підприємця Колєснікова Льва Миколайовича, 2. ОСОБА_1 та 3. ОСОБА_2 , в якій, з урахуванням заяви про зміну предмета позову (вх. №5215 від 04.03.2021), просить суд:

- перевести на Фізичну особу - підприємця Каркач Євгенію Юріївну (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) права і обов`язки покупця за Договором купівлі-продажу нерухомого майна укладеного між ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) та ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бистрицькою А.П. "10" квітня 2020 року, серія та номер: 428;

- визнати недійсним з моменту укладення договір про розірвання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідчений 10.04.2020 Бистрицькою А.П., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим №428 від 04.05.2020, посвідчений Бистрицькою А.П., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, реєстровий № 446;

- визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідчений 13.10.2020 приватним нотаріусом ХМНО Трубніковим С.О., реєстровий № 1611.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.06.2020 по справі № 9221308/20 у прийнятті до розгляду заяви позивача від 23.06.2020 вх.№ 14369 відмовлено, клопотання відповідачів про закриття провадження у справі задоволено. Закрито провадження у справі № 922/1308/20 на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 12.08.2020 по справі № 9221308/20 ухвалу Господарського суду Харківської області від 25.06.2020 залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 12.01.2021 ухвалу Господарського суду Харківської області від 25.06.2020 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.08.2020 у справі № 922/1308/20 скасовано, а справу № 922/1308/20 направлено для продовження розгляду до Господарського суду Харківської області.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.05.2021, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 09.09.2021 у справі № 922/1308/20, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 08.02.2022 року рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2021 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.09.2021 у справі № 922/1308/20 скасовано. Справу № 922/1308/20 направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 922/1308/20 призначено до розгляду судді Добрелі Н.С.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.06.2022 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 12.07.2022 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.07.2022 року підготовче засідання було відкладено на 26.07.2022 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.07.2022 року підготовче засідання було відкладено на 30.08.2022 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.08.2022 року підготовче засідання було відкладено на 13.09.2022 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 09.09.2022 року представник позивача надав заяву про забезпечення позову.

Суд, розглянувши вищезазначену заяву, зазначає наступне.

При розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення позову судом враховується, що порядок забезпечення позову врегульовано положеннями глави 10 ГПК України.

Відповідно до частини 1 статті 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається із поданої позивачем заяви, останній просить суд забезпечити позову шляхом накладення арешту на майно та заборону його відчуження, а саме накласти арешт на майно та заборонити відчуження нежитлових приміщень 1-го поверху № 54-1-:-54-8 площею 72,2 кв.м. житловому будинку літера "А-6" за адресою: АДРЕСА_6 .

Підставою для накладення арешту на вищезазначене майно, позивач вказує на те, що спірне майно під час розгляду справи чотири рази змінювало власника та позивач вважає, що неодноразове відчуження відповідачами вказаного майна унеможливлює відновлення іі порушеного переважного права перед іншими особами на придбання орендованого майна у разі його продажу орендадавцем.

Як вбачається з матеріалів справи, що 31.01.2022 року між ОСОБА_2 (відповідачем) та ОСОБА_3 було укладено договір дарування нежитлових приміщень, відповідно до якого новим власником нежитлових приміщень першого поверху № 54-1-;-54-8 площею 72,2 кв.м. в житловому будинку літ. А-6, який розташований за адресою: АДРЕСА_6 стала ОСОБА_3 .

Також відповідне підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно .

На підставі вищевикладеного, судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 .

Отже, з вищенаведеного вбачається, що на даний час власником спірного майна є ОСОБА_3 на підставі укладеного договору дарування та які у даному спорі виступає в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У статті 137 ГПК України зазначено, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Тобто, з аналізу наведеної норми вбачається, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Отже майно, на яке може бути накладено арешт в рамках заяви про забезпечення позову має належати саме відповідачу по справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження N 14-88цс20) зазначено, що "умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача".

Як вже було зазначено вище, судом встановлено, що майно, на яке позивач просить суд накласти арешт та заборонити його відчуження належить ОСОБА_3 на підставі укладеного договору дарування та яка у даному спорі виступає в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Крім того судом встановлено, що на час вирішення питання про забезпечення позову, судом до участі у справі вказана особа в якості свіввідповідача не залучалась та позовні вимоги до неї не заявлялись.

Отже в даному випадку вимога позивача щодо накладення арешту та заборони відчуження майна, що належить третій особі, яка не є відповідачем у справі не узгоджується з вимогами законодавства, зокрема зі ст. 137 ГПК України.

Вищенаведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 (провадження № 61-17180св20) де зазначено, що при задоволенні заяви позивача про накладення арешту на нерухоме майно та заборони їх відчуження, суди не звернули уваги, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві, тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Враховуючи вищенаведене та те, що майно, на яке позивач просить суд накласти арешт та заборонити його відчуження належить ОСОБА_3 , яка на даний час є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та не є відповідачем у даному спорі, в той час, як нормами ст. 137 ГПК України визначено, що майно, на яке може бути накладено арешт в рамках заяви про забезпечення позову має належати саме відповідачу по справі, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що у прохальній частині заяви про забезпечення позову, останній не вказує боржника за поданою заявою, в той час, як згідно з ч. 1 ст. 144 ГПК України ухвала господарського суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Тобто в ухвалі про забезпечення має бути зазначено стягувача та вказаним виконавчим документом та боржника.

Проте позивачем зазначено лише майно, яке підлягає забезпеченню в рамках поданої заяви.

Керуючись статтями 137, 233-234 ГПК України,суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку статей 255 - 257 ГПК України до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів.

Ухвалу підписано 12.09.2022.

Суддя Н.С. Добреля