РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.09.2022Справа № 916/2325/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О. при секретарі судового засідання Токаревій К.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Фірми "Лебідь" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 3 165 720,55 грн., за участю представників позивача - не з`явився, відповідача-1 - Падалки Р.М., відповідача-2 - Олійника Д.М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року позивач звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача про стягнення вартості виконаних робіт та використаних матеріалів при будівництві об`єкту нерухомого майна у розмірі 3 165 720, 55 грн. на підставі ст. ст. 215, 219, 220, 223, 225, 236, 761, 793, 794, 1212, 1213 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.08.2021 року справу передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 року відкрито провадження, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 04.10.2021 року.

17.09.2021 року відповідачем-1 через канцелярію суду надано відзив, у якому він просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що військова частина уклала договір оренди державного майна, що знаходиться в управлінні Міністерства оборони України № 133/1999/ГоловКЕУ від 07.07.1999 року, як самостійний господарюючий суб`єкт з дотриманням вимог чинного законодавства України. Також зазначив, що будівля за адресою АДРЕСА_1 знаходиться на балансі відповідача-2, що підтверджується інвентаризаційним описом необоротних активів від 02.12.2019 року. Вказаний договір оренди підписано командиром військової частини та директором позивача, відповідач-1 не є стороною цих правовідносин, а отже і не є належним відповідачем у справі.

27.09.2021 року через канцелярію суду позивачем подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

04.10.2021 року в судовому засіданні оголошено перерву на 08.11.2021 року.

08.11.2021 року через канцелярію суду позивачем подано заяву про зміну предмету позову, в якій він просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку 3 165 720, 55 грн. вартості виконаних робіт та використаних матеріалів.

29.11.2021 року відповідачем-2 через канцелярію суду надано відзив, у якому він просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що відповідач-2, як орендодавець, згоди на реконструкцію, поліпшення орендованого майна за рахунок коштів орендаря (позивача) не давав та окремої додаткової угоди на проведення цих робіт, як це передбачено умовами договору, сторони не укладали.

29.11.2021 року від відповідача-2 до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності, в якій він просив суд відмовити в позові у зв`язку з пропущенням строку позовної давності.

В судовому засіданні 29.11.2021 року судом прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову від 08.11.2021 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2022 року сторін викликано в судове засідання на 22.06.2022 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.08.2022 року.

07.09.2022 року представник позивача в судове засідання не з`явився, 06.09.2022 року подав клопотання про відкладення розгляду справи, в якому просив суд у разі відмови у відкладенні провести розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

В судовому засіданні 07.09.2022 року судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Предметом договору є вимога позивача про солідарне стягнення з відповідачів 3 165 720, 55 грн. вартості виконаних робіт та використаних матеріалів на будівництво двоповерхового адміністративного корпусу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (нового об`єкту нерухомості - новоствореної речі).

При цьому, позивач посилається на те, що в результаті капітального ремону спірне приміщення перестало існувати у зв`язку з його знищенням, тому договір оренди в частині оренди цього адміністративного будинку був припинений та відповідачі повинні відшкодувати позивачу вартість виконаних робіт і використаних матеріалів на будівництво новоствореної речі - двоповерхового адміністративного корпусу, яка станом на 13.09.2020 року складає 3 165 720,55 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України.

Також позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він отримав погодження командира військової частини НОМЕР_2 на проведення за рахунок власних коштів робіт з капітального ремонту орендованої адміністративної будівлі, про що свідчить резолюцією командира військової частини на листі, з яким позивач до нього звернувся. За погодженням з відповідачем-2 позивач уклав договір підряду на реконструкцію вказаної адміністративної будівлі на суму 1 832 584,80 грн. Акт комісії військової частини НОМЕР_1 про приймання на бухгалтерський облік об`єктів від 09.06.2012 року, після проведення будівельно-монтажних робіт по будівництву двоповерхового адміністративного корпусу будівля, є нікчемним, оскільки не було правових підстав для його підписання, а підпис на цьому акті не належить представнику позивача, тому адміністративний корпус загальною площею 326 м2 був незаконно та безпідставно переданий позивачем на бухгалтерський облік відповідачу-2, який набув це майно та зберігає його у себе за рахунок позивача без достатньої правової підстави.

Судом встановлено, що 07.07.1999 року між військовою частиною НОМЕР_2 , правонаступником якої є військова частина НОМЕР_1 , (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лебідь" (орендар) укладено договір оренди державного майна, що знаходиться в управлінні Міністерства Оборони України № 133/1999/ГоловКЕУ (далі - договір), за умовами якого орендодавець здав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно загальною площею 922,23 м2, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходилось на балансі військової частини НОМЕР_2 (п. 1.1 договору).

Пунктом 6.2 договору погоджено, що орендар має право за погодженням з орендодавцем за рахунок власних коштів проводити реконструкцію, поліпшення орендованого майна. Даний вид робіт оформлювати окремою угодою між орендодавцем та орендарем.

Пунктом 8.3 визначено право орендодавця надавати згоду на реконструкцію, поліпшення орендованого майна за рахунок коштів орендаря . Даний вид робіт оформлювати окремою угодою між орендодавцем та орендарем.

Даний договір діє з 12.05.1999 року по 01.04.2007 року строком на 5 (п`ять років) (п. 10.1 договору).

Відповідно до п. 10.5 договору у випадку розторгнення договору поліпшення орендованого майна, які здійснені орендарем за рахунок власних коштів, за дозволом орендодавця визнаються власністю орендаря.

Згідно з п. 10.6 договору вартість поліпшень орендованого майна, зроблених орендарем без згоди орендодавця, які не можна відокремити без шкоди для майна, компенсації не підлягає.

Пунктом 10.7 договору визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається автоматично продовженим на той самий термін і на тих умовах, які були передбачені договором.

Позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 з листом, в якому просив відповідно до п. 6.2 договору надати згоду на проведення капітального ремонту орендованого майна у зв`язку зі значним фізичним зносом та не проведенням капітального ремонту з моменту його будівництва.

14.03.2011 року між позивачем (замовник) та Приватним підприємством "Інвестстрой" (підрядник) укладено договір підряду № 7, за умовами якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується виконати реконструкцію адміністративної будівлі за адресою АДРЕСА_1 та здати результати робіт замовнику, а замовник зобов`язується прийняти результати робіт та оплатити їх.

Пунктом 2.1 договору підряду визначено, що вартість робіт (договірна ціна) встановлюється у відповідності з розрахунками та погоджується замовником в сумі 1 832 584,80 грн.

Відповідно до ч. 1 акту комісії військової частини НОМЕР_1 про приймання на бухгалтерський облік об`єктів від 09.06.2012 року замовником будівництва спільно з підрядником будівництва - ТОВ "Лебідь" та ЧП "Iнвестстрой" представлений до приймання на бухгалтерський облік військової частини НОМЕР_1 двохповерховий адміністративний корпус, за адресою: АДРЕСА_1 , військове містечко № НОМЕР_3 .

Пунктом 4 вказаного акту визначено, що будівельно-монтажні роботи виконані в термін до 31.10.2011 р., без дозволу тa погодження балансоутримувача основних фондів військового містечка № 121 - військової частини НОМЕР_1 .

01.01.2014 року між відповідачем-2 та позивачем укладено додаткову угоду до договору оренди, якою було змінено склад орендованого майна. Так, з 01.01.2014 позивач орендував: 1) адміністративний корпус № 21 площею 326 м2, 2) виробничі приміщення загальною площею 127,7 м2 (майстерня № 1 площею 119,3 м2, пилорама № 17 площею 8,3 м2; сховище № 16 площею 0,1 м2); 3) майданчик з твердим покриттям площею 600 м2; 4) майданчик з твердим покриттям площею 50 м2.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач стверджує, що адміністративний корпус загальною площею 326 м2 був незаконно та безпідставно переданий позивачем на бухгалтерський облік відповідачу-2, який набув це майно та зберігає його у себе за рахунок позивача без достатньої правової підстави, оскільки акт комісії військової частини НОМЕР_1 про приймання на бухгалтерський облік об`єктів від 09.06.2012 року, після проведення будівельно-монтажних робіт по будівництву двоповерхового адміністративного корпусу будівля, є нікчемним, оскільки не було правових підстав для його підписання, а підпис на цьому акті приймання-передачі не належить представнику позивача.

Проте, спірний акт був складений у присутності представника позивач, про що зазначено у самому акті та позивачем не заперечується. Доказів того, що даний акт є неправомірним, тобто доказів того, що його недійсність прямо встановлена законом або доказів того, що він визнаний судом недійсним позивач до суду не надав, так само як і не надав доказів того, що підпис представника позивача на вказаному акті комісії військової частини не належить його представнику.

Тому твердження позивача про те, що акт комісії військової частини, є нікчемним та твердження про те, що відповідач-2 набув це майно та зберігає його у себе за рахунок позивача без достатньої правової підстави також є необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що він отримав погодження командира військової частини НОМЕР_2 на проведення за рахунок власних коштів робіт з капітального ремонту орендованої адміністративної будівлі на суму 228 689 грн., про що свідчить резолюцією командира військової частини на листі, з яким позивач до нього звернувся, також посилається на те, що за погодженням з відповідачем-2 уклав договір підряду на реконструкцію вказаної адміністративної будівлі на суму 1 832 584,80 грн.

Проте, умовами п. 6.2 договору визначено, що орендар має право за погодженням з орендодавцем проводити реконструкцію, поліпшення орендованого майна та даний вид робіт оформлювати окремою угодою між орендодавцем та орендарем, так само як і умовами п. 8.3 договору обумовлено право орендодавця надавати згоду орендарю на проведення зазначених робіт та даний вид робіт оформлювати окремою угодою між орендодавцем та орендарем.

Таким чином, доводи позивача, про те що він отримав погодження командира військової частини НОМЕР_2 на проведення за рахунок власних коштів робіт з капітального ремонту орендованої адміністративної будівлі, про що свідчить резолюцією командира військової частини на листі, з яким позивач до нього звернувся та доводи про те, що за погодженням з відповідачем-2 позивач уклав договір підряду на реконструкцію вказаної адміністративної будівлі на суму 1 832 584,80 грн. є необґрунтованими та безпідставними, оскільки даний вид робіт за умовами договору повинен бути оформлений окремою угодою між орендодавцем та орендарем, а не резолюцією на листі чи усними домовленостями між сторонами договору.

Доказів оформлення такої окремої угоди між орендодавцем та орендарем відповідно до умов п. п. 6.2 та 8.3 договору позивачем суду не надано.

Статтею ст. 778 Цивільного кодексу України визначено, що наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за найм речі. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

Отже, позивач, без згоди відповідачів, зробив поліпшення будівлі, яка є предметом договору найму, які не можна відокремити без шкоди для цієї будівлі, тому відповідно до вимог ст. 778 Цивільного кодексу України він не має права на відшкодування їх вартості та за умовами п. 10.6 договору вартість цих поліпшень компенсації не підлягає.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, позивачем не доведено тих обставин, які є підставою позовних вимог.

Щодо заяви відповідача-2 про застосування до вимог позивача позовної давності, слід зазначити, що за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, оскільки право та охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду, не порушено відповідачами, то в позові слід відмовити саме з підстав його необґрунтованості.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не порушено відповідачами, а тому в позові слід відмовити.

За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 231, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 12.09.2022р.

Суддя С.О.Чебикіна