ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14.09.2022 Справа № 908/1556/22

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом Фізичної особи-підприємця Іздебського Ігоря Євстаховича, ( АДРЕСА_1 )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІВАТ ІНВЕСТ», (юридична адреса: 69063, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 21, фактична адреса: 69118, м. Запоріжжя, вул. Чубанова, буд. 3)

про стягнення 1 413 023,18 грн.

Суддя Зінченко Н.Г.

Без виклику представників сторін

УСТАНОВИВ

30.08.2022 до господарського суду Запорізької області звернувся Фізична особа-підприємець Іздебський Ігорь Євстахович, м. Львів з позовною заявою вих. № б/н від 25.08.2022 (вх. № 1713/08-07/22 від 30.08.2022) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІВАТ ІНВЕСТ», м. Запоріжжя про стягнення 1 413 023,18 грн. заборгованості за договором доручення № 21-09 від 21.09.2021, в тому числі 1 131 000,00 грн. основного боргу, 156 790,68 грн. пені, 112 311,21 грн. інфляційних втрат та 12 921,29 грн. 3 % річних.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2022 справу № 908/1556/22 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1556/22 за правилами загального позовного провадження, присвоєно справі номер провадження 4/104/22, підготовче засідання призначено на 03.10.2022.

12.09.2022 до служби діловодства господарського суду Запорізької області від Фізичної особи-підприємця Іздебського Ігоря Євстаховича, м. Львів надійшла заява про забезпечення позову у справі № 908/1556/22.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12.09.2022 заяву про забезпечення позову у справі № 908/1556/22 передано на розгляд судді Зінченко Н.Г.

В заяві про забезпечення позову Фізична особа-підприємець Іздебський Ігор Євстахович, м. Львів (позивач у справі) просить суд на підставі ст., ст. 136-139 ГПК України в якості забезпечення позову накласти арешт на грошові кошти на суму 1 474 218,53 грн., що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ВІВАТ ІНВЕСТ», м. Запоріжжя та обліковуються на банківських рахунках в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», АТ «ІНДУСТРІАЛБАНК», АТ «УКРГАЗБАНК», а також накласти арешт та заборонити відчужувати транспортні засоби, які належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ВІВАТ ІНВЕСТ», м. Запоріжжя: Mazda 6, д.н.з НОМЕР_1 , Toyota Corolla, д.н.з. НОМЕР_2 , Volkswagen Crafter, д.н.з. НОМЕР_3 .

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову позивач посилається на ті обставини, що у позивача є обґрунтовані підстави вважати, що відповідачем планується здійснити продаж активів Товариства. У зв`язку із цим, позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову, щодо яких ним подано відповідну заяву, в подальшому може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Також позивач просить суд врахувати, що територіально майно відповідача знаходиться на території м. Запоріжжя Запорізької області, яка наразі відноситься до території проведення бойових дій у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, через що у позивача виникають побоювання щодо ймовірності настання ризику знищення майна відповідача.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

У відповідності до ч. 4 цієї ж статті заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно зі ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Іздебського Ігоря Євстаховича, м. Львів про забезпечення позову, дослідивши та оцінивши, відповідно до ст. 86 ГПК України, матеріали справи № 908/1556/22 у їх сукупності, суд вважає подану заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню судом, виходячи з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства.

Виходячи зі змісту чинного процесуального закону, забезпечення позову це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач (заявник) повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Проте, в порушення вище наведених вимог закону, позивачем при зверненні до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позу у справі № 908/1556/22 не надано належних і допустимих доказів, в розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України, на підтвердження умисного вчинення відповідачем дій, спрямованих на свідоме ухилення від належного виконання зобов`язань за договором доручення № 21-09 від 21.09.2021, так само і вчинення дій, спрямованих на перерахування грошових коштів із своїх поточних рахунків на рахунки третіх осіб, відчуження належного відповідачу рухомого або нерухомого майна, або вчинення будь-яких інших дій спрямованих на відчуження активів Товариству з обмеженою відповідальністю «ВІВАТ ІНВЕСТ».

Тому самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Так само і територіальне перебування відповідача у справі та належного йому майна на території м. Запоріжжя Запорізької області, яка наразі відноситься до території проведення бойових дій у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, не може бути безумовною підставою для вжиття судом заходів забезпечення позову, щодо яких позивачем подано заяву.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

На рівні національної правової системи відповідне положення кореспондується з приписами ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, відповідно до яких кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

З урахуванням викладеного, забезпечення права на ефективний спосіб захисту позивача не може виправдовувати втручання у право відповідачів на мирне володіння своїм майном, у зв`язку з поданням необґрунтованої заяви про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно останніх.

Таким чином, всупереч положенням ст., ст. 74, 76, 77 ГПК України позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено наявності підстав для забезпечення позову. За таких обставин, у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Іздебського Ігоря Євстаховича, м. Львів про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що у поданій заяві про забезпечення позову позивачем не зазначено пропозицію щодо зустрічного забезпечення, що свідчить, що заява оформлена без додержання усіх вимог, передбачених статтею 139 ГПК України.

Керуючись ст., ст. 73, 74, 86, 137, 140, 234, 235 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ

В задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Іздебського Ігоря Євстаховича, м. Львів про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 908/1556/22 відмовити.

Копію ухвали направити сторонам у справі, позивачу на адресу представника позивача адвоката Плецької Юлії Вікторівни, (69050, м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд. 122/32).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею 14.09.2022.

Суддя Н.Г. Зінченко

Електронна адреса господарського суду Запорізької області: inbох@zp.arbitr.gov.ua.

Єдиний Контакт-центр судової влади України .

«Гаряча» телефонна лінія суду функціонує за номером .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 261 цього Кодексу.