ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2022 р. Справа№ 910/12238/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Куксова В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

матеріали апеляційної скарги Виробничо-комерційної фірми «РВК-Плюс», у формі товариства з обмеженою відповідальністю

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2021

у справі №910/12238/21 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Інжиніринг»

до Виробничо-комерційної фірми «РВК-Плюс», у формі товариства з обмеженою відповідальністю

про стягнення 242 883,04 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 223 700,00 грн. за поставлений товар та виконані роботи за договором поставки товару № Д0145-19 від 05.08.2019, пені в сумі 15 928,66 грн. та 3 % річних в сумі 3 254,38 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 у справі №910/12238/21 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 223 700,00 грн. заборгованості, 3 254,38 грн. 3 % річних та судовий збір у розмірі 3 404,32 грн.

Розглядаючи спір сторін по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт невиконання відповідачем свого обов`язку по оплаті поставленого позивачем за спірним договором товару та виконаних за вказаним договором робіт, а відтак, позивач має право на стягнення основного боргу та 3 % річних у заявлених до стягнення сумах.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що у п. 6.5 спірного договору, яким передбачено право позивача нарахувати пеню за порушення терміну проведення розрахунків, сторонами погоджено, що умови цього пункту не застосовуються сторонами у випадку обрання ними порядку розрахунків у вигляді передплати, а відтак, враховуючи те, що у специфікації та додаткових угодах на підставі яких проводились спірні поставка товару та виконання робіт, сторони чітко узгодили порядок розрахунку у вигляді передоплати, підстави для нарахування та стягнення пені відсутні.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, Виробничо-комерційна фірма «РВК-Плюс», у формі товариства з обмеженою відповідальністю звернулась до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 у справі №910/12238/21 скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

У апеляційній скарзі апелянт послався на те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а саме не враховано те, що на адресу відповідача не надходили і отримані ним не були копії позовної заяви та доданих до неї документів, що свідчить про те, що відповідача фактично було позбавлено гарантованого законом права на захист своїх інтересів при розгляді справи.

Крім того, скаржником до апеляційної скарги додано клопотання про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2021.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2021 апеляційну скаргу Виробничо-комерційної фірми «РВК-Плюс», у формі товариства з обмеженою відповідальністю, на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 у справі №910/12238/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2021 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/12238/21, розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги Виробничо-комерційної фірми «РВК-Плюс», у формі товариства з обмеженою відповідальністю, на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 відкладено до надходження матеріалів справи №910/12238/21 до Північного апеляційного господарського суду.

13.12.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/12238/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 апеляційну скаргу Виробничо-комерційної фірми «РВК-Плюс», у формі товариства з обмеженою відповідальністю, на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 у справі №910/12238/21 залишено без руху, надано скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Скаржником протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунено недоліки апеляційної скарги шляхом подання відповідної заяви.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим. суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481*100=248 100 грн.) крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 248 100,00 грн., справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2022 клопотання Виробничо-комерційної фірми «РВК-Плюс», у формі товариства з обмеженою відповідальністю про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 у справі №910/12238/21 залишено без розгляду, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Виробничо-комерційної фірми «РВК-Плюс», у формі товариства з обмеженою відповідальністю, на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 у справі №910/12238/21; призначено до розгляду апеляційну скаргу Виробничо-комерційної фірми «РВК-Плюс», у формі товариства з обмеженою відповідальністю, на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 у справі №910/12238/21 за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення (виклику) учасників справи.

27.01.2022 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач, з посиланням на те, що:

- матеріалами справи підтверджується отримання скаржником 10.09.2021 копії ухвали Господарського суду міста Києва від 02.08.2021, а також те, що скаржником 09.09.2021 до суду першої інстанції подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, що, з урахуванням того, що рішення у цій справі було винесено 15.11.2021, свідчить про наявність у скаржника достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи, подання відзиву на позовну заяву та заперечення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, а відтак, посилання останнього на порушення його процесуальних прав є безпідставними;

- позивачем копію позовної заяви та доданих до неї документів було направлено за скаржнику адресою, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що спростовує посилання скаржника на те, що позивач не направляв йому копію позовної заяви та доданих до неї документів,

просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду №09.1-07/267/22 від 11.07.2022, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Сітайло Л.Г. у відпустці для догляду за дитиною призначено повторний автоматизований розподіл даної справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2022 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Куксов В.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2022 апеляційну скаргу Виробничо-комерційної фірми «РВК-Плюс», у формі товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 у справі №910/12238/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Куксов В.В., Шаптала Є.Ю, призначено до розгляду апеляційну скаргу Виробничо-комерційної фірми «РВК-Плюс», у формі товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 у справі №910/12238/21 за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення (виклику) учасників справи, учасникам справи встановлено строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Станом на 14.09.2022 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його продовження Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 від 17.05.2022 № 341/2022 та від 12.08.2022 № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», справа розглядається у розумний строк.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

05.08.2019 позивач, як постачальник, та відповідач, як покупець, уклали договір поставки товару № Д0145-19 (далі Договір) у розділі 1 якого погодили, що:

- постачальник зобов`язується передати у власність покупцю товар в асортименті, кількості, комплектації, за цінами та у строки, передбаченими у специфікації (додатки до Договору), що є невід`ємною частиною Договору за умови, що вона скріплена підписами уповноважених представників сторін і відбитками печаток сторін (п. 1.1);

- постачальник зобов`язаний в межах загальної вартості Договору виконати роботи з встановлення товару на об`єктах покупця, у строки та за цінами передбаченими у специфікації (п. 1.2);

- покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений постачальником товар та виконані ним роботи в порядку та строки, визначені Договором та його додатками (п. 1.3).

Крім того, у Договорі погоджено, що:

- загальна вартість Договору складається із загальної вартості усіх специфікацій Договору (п. 2.2);

- строки поставки товару та строки виконання робіт визначаються у специфікації (п. 3.1);

- передача товару постачальником покупцю оформлюється відповідною видатковою накладною (п. 3.3);

- виконання робіт в повному обсязі або поетапне виконання робіт оформляється відповідними актами виконаних робіт (п. 3.4);

- Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2019 (п. 8.1).

На виконання умов Договору сторони підписали Додаток № 1 Специфікацію на Товар та Роботи у якій, з урахуванням змін, внесених додатковими угодами № 1 від 19.03.2020 та № 2 від 01.12.2020, визначено, що:

Так, відповідно до Специфікації:

- загальна вартість робіт і товару складає 591 700,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 98 616,67 грн. (п. 1);

- покупець здійснює попередню оплату у розмірі 591 700,00 грн. протягом п`яти банківських днів з моменту підписання додаткової угоди № 2 від 01.12.2020 (п. 3);

- строк поставки та виконання робіт - 90 робочих днів з моменту здійснення оплати (п. 4).

З матеріалів справи слідує, що на виконання умов Договору відповідач перерахував позивачу попередню оплату в сумі 368 000,00 грн., що підтверджується належним чином засвідченими копіями платіжних доручень № 800 від 22.08.2019, № 806 від 27.08.2019 та № 832 від 10.09.2019 та виписок з банківського рахунку позивача.

В свою чергу позивачем на виконання умов Договору поставлено товар та виконано роботи на загальну суму 591 700,00 грн., що підтверджується належним чином засвідченими копіями видаткової накладної № 29 від 01.02.2021 на суму 472 000,00 грн. та актів здачі-приймання робіт (надання послуг) № 27 від 01.02.2021 на суму 50 000,00 грн. та № 29 від 01.02.2021 на суму 69 700,00 грн. Вказані накладні та акти підписані повноважними представниками сторін і скріплені печатками сторін без зауважень.

Отже, наявними в матеріалах справи документальними доказами підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару та виконання робіт на загальну суму 591 700,00 грн. та факт часткової їх оплати відповідачем на суму 368 000,00 грн.

Отже, неоплаченим залишився товар та роботи на загальну суму 223 700,00 грн. (597 700,00-368 000,00).

З метою отримання вказаної суми позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою (претензія)№ 1 вих.№ 16/06-01-2021 від 16.06.2021, в якій просив сплатити спірну заборгованість. Вказана претензія залишилась відповідачем без задоволення.

З огляду на вказані обставини позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено вище, за умовами п. 3 Специфікації до Договору відповідач мав обов`язок здійснити попередню оплату у розмірі 591 700,00 грн. протягом п`яти банківських днів з моменту підписання додаткової угоди № 2 від 01.12.2020, проте вказаний обов`язок ним виконаний не у повному обсязі, а неоплаченими фактично залишились товар та роботи на загальну суму 223 700,00 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги позивача та стягнув з відповідача основний борг в сумі 223 700,00 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо вимог про стягнення пені в сумі 15 928,66 грн. та 3 % річних в сумі 3 254,38 грн., колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

У силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У пункті 6.5 Договору сторони погодили, що за порушення терміну проведення розрахунків у відповідності з умовами Договору покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який нараховується пеня та яка діяла в період за який нараховується пеня та яка обчислюється від суми прострочення платежу. Сторони дійшли згоди, що умови цього пункту не застосовуються сторонами у випадку обрання ними порядку розрахунків у вигляді передплати.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення пені, так як за змістом Специфікації оплата спірних товару та робіт мала бути відповідачем здійснена на умовах передоплати, а відтак підстави для нарахування та стягнення пені відсутні.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 15 928,66 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем свого обов`язку щодо оплати отриманого за Договором товару та виконаних робіт, позивач відповідно до положень ст. 625 ЦК України має право нарахувати на прострочену суму грошових зобов`язань 3 % річних та звернутися за їх стягненням до суду.

За таких обставин, суд першої інстанції, перевіривши виконаний позивачем розрахунок 3 % річних, правомірно задовольнив позовні вимоги про стягнення 3 % річних в сумі 3 254,38 грн. за розрахунком позивача. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Доводи апеляційної скарги фактично обґрунтовані тим, що на адресу відповідача не надходили і отримані ним не були копії позовної заяви та доданих до неї документів, що свідчить про те, що відповідача було позбавлено гарантованого законом права на захист своїх інтересів при розгляді справи, проте при дослідженні матеріалів справи колегією суддів встановлено що позивачем копію позовної заяви та доданих до неї документів було направлено відповідачу за адресою: 01014, м. Київ, вул. Мічуріна, 4 (а.с. 34-37), яка вказана відповідачем як власна у апеляційній скарзі, що свідчить про повне дотримання позивачем вимог ГПК України.

Водночас ймовірне неотримання вказаних документів відповідачем не може бути підставою для скасування рішення у цій справі.

Колегія суддів зауважує відповідачу і на тому, що, як вірно вказано позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, матеріалами справи підтверджується отримання відповідачем 10.09.2021 копії ухвали Господарського суду міста Києва від 02.08.2021, що, з урахуванням того, що рішення у цій справі було винесено 15.11.2021, свідчить про те, що у відповідача було достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи, подання відзиву на позовну заяву та заперечення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, а відтак, посилання останнього на порушення його процесуальних права є безпідставними.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 у справі №910/12238/21, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Виробничо-комерційної фірми «РВК-Плюс», у формі товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 у справі №910/12238/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 у справі №910/12238/21 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/12238/21.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

В.В. Куксов