Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.09.2022 м. Івано-ФранківськСправа № 909/545/22

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондор Гравел",

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Товстого Михайла Григоровича,

про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 45 383,02 грн., з них: 38 353,40 грн. - основна заборгованість, 6268,38 грн. - пеня, 761,24 грн. - 3 % річних

без виклику представників сторін

установив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кондор Гравел" (далі позивач) звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Товстого Михайла Григоровича (далі відповідач) про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 45 383,02 грн., з них: 38 353,40 грн. - основна заборгованість, 6268,38 грн. - пеня, 761,24 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №135 від 10.11.2021, в частині здійснення відповідачем оплати за поставлений позивачем товар по спірному договору, внаслідок чого виникла заборгованість. За прострочку виконання зобов`язання позивачем також у відповідності до закону та умов договору нарахував пеню та 3% річних.

Господарський суд Івано-Франківської області ухвалою від 21.07.2022 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження та ухвалив здійснювати розгляд справи відповідно до приписів ст.252 ГПК України за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами та встановив сторонам строк для подання заяви у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з відповідним обґрунтуванням. Вказаною ухвалою надано відповідачу строк подачі суду (протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дня вручення цієї ухвали) відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду).

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило та з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, згідно з ч.5 ст.252 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Ухвалою суду 21.07.2022 позивач повідомлений про відкриття провадження у справі, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №76 0, яке долучене до матеріалів справи.

Відповідач повідомлений про відкриття провадження у справі, про що свідчить відмітка на зворотньому боці оригіналу ухвали суду від 21.07.2022, який знаходиться у матеріалах справи. Проте, на адресу Господарського суду Івано-Франківської області повернулась копія ухвали суду про відкриття провадження у справі від 21.07.2022 з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання". Відзив на позов відповідач суду не надав.

Враховуючи вищевикладені обставини, оскільки поштова кореспонденція направлялась відповідачу за адресою зазначеною у позові та договорі укладеному між позивачем та відповідачем, що поданий як доказ у справі, суд вважає, що ним вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду справи та забезпечення реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Відповідно до п.5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як вбачається із ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Отже, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення сторін належним чином про розгляд судової справи для реалізації ними конституційного права на судовий захист своїх прав та інтересів, що дає підстави для висновку суду щодо розгляду справи за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

При розгляді даної справи суд також керується положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р. про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, що кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 р. у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Крім того, судом взято до уваги, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 р. у справі Смірнова проти України). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи Федіна проти України від 02 вересня 2010 р., Смірнова проти України від 08 листопада 2005 р., Матіка проти Румунії від 02 листопада 2006 р., Літоселітіс проти Греції від 05 лютого 2004 р. та інші).

Розглянувши та дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

10 листопада 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Кондор Гравел" (по договору - постачальник/по справі - позивач) та фізичною особою-підприємцем Товстим Михайлом Григоровичем (по договору - покупець/по справі - відповідач) укладено Договір поставки №135 (далі - Договір, Договір поставки). Вказаний договір підписаний сторонами, скріплений печатками.

Відповідно до умов договору позивач зобов`язався передати , а відповідач прийняти у власність нерудні будівельні матеріали (товар) . Найменування товару , його види та ціна одиниці товару визначається у видаткових накладних , що є невід`ємною частиною договору (п.1.1. Договору).

Згідно п.3.2 Договору поставки сторонами погоджено, що остаточна ціна товару визначається в видаткових накладних , яка є невід`ємною частиною договору .

Пунктом 3.3. Договору вказано, що покупець оплачує ціну товару , зазначену у видатковій накладній на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури, факсова копія якого має силу оригіналу.

Відповідно до п.3.4 Договору відповідач зобов`язався сплатити поставлений товар шляхом 100% передоплати , або не пізніше 3 (трьох) календарних днів з дати поставки товару позивачем.

Згідно умов договору за неналежне виконання умов договору щодо здійснення оплати за отриманий товар, сторонами передбачено відповідальність.

Зокрема, п.5.2 Договору сторонами визначено, що у випадку несвоєчасної оплати реалізованого толвару покупець на вимогу постачальника сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період , за який нараховувалась пня , від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п. 3.7 Договору сторонами визначено, що у разі прострочення покупцем оплати товару постачальник має право вимагати, а покупець зобов`язаний сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 3% річних, які нараховуються на суму заборгованості покупця за весь період користування ними, які належать до сплати постачальнику.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар, який відповідачем не оплачено. Зокрема, відповідно до видаткової накладної №2780 від 15.11.2021 року позивач поставив товар на загальну суму 18 989,00 грн. та видаткової накладної №2813 від 18.11.2021 на суму 19 364, 40 грн. Копії вказаних накладних містяться в матеріалах справи.

Про факт поставки товару по зазначених вище накладних свідчать також податкові накладні № 46 від 15.11.2021 та №63 від 18.11.2021 та товарно-транспортні накладні №13-18 від 15.11.2021 та №18-21 від 18.11.2021, копії яких (всіх зазначених документів) знаходяться в матеріалах справи.

Однак, в порушення умов договору відповідач по справі оплату у визначені договором строки по вказаних вище податкових накладних не провів, внаслідок чого утворилась заборгованість по оплаті за отриманий товар в розмірі 38 353 грн 40к.

Наведені вище обставини зумовили позивача звернутись із даним позовом до суду.

За наведеного , суд враховує наступне.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як передбачено приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п. п. 1, 2, 7 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

Як встановлено матеріалами справи між сторонами укладено Договір поставки №135 від 10.11.2021 року, відповідно до якого відповідач зобов`язується у відповідності до умов договору вчасно здійснювати оплату за поставлений позивачем та отриманий ним (відповідачем по справі) товар.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Наведена правова норма кореспондується з і ст.712 Цивільного кодексу України, згідно якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору поставки №135 від 10.11.2021 року та на підставі видаткових накладних позивачем здійснено поставку товару на загальну суму 38 353 грн 40 к., за який у відповідності до умов договору відповідач зобов`язався розрахуватись у встановлені договором строки.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, відповідач умови договору щодо оплати за отриманий від позивача спірний товар не виконав в обумовлені строки, внаслідок чого утворилась заборгованість на суму 38 353 грн 40 к.

Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Станом на день винесення судом рішення, відповідач доказів погашення заборгованості на суму 38 353 грн 40 к. не надав, доводи позивача не спростував.

Судом встановлено факт порушення відповідачем свого зобов`язання щодо оплати за отриманий товар по Договору поставки № 135 від 10.11.2021 року, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості на суму 38 353 грн 40 к. на користь позивача по справі обґрунтована та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пункт 6 ст. 231 ГК України визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

В силу ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою з огляду на положення ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які, боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Зокрема, п.5.2 Договору сторонами визначено, що у випадку несвоєчасної оплати реалізованого толвару покупець на вимогу постачальника сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховувалась пня , від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

На підставі вказаних правових норм та договору позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 6 268 грн 38к. (розрахунки нарахування пені долучені до матеріалів справи).

Суд, здійснивши перевірку нарахування пені прийшов до висновку про обгрунтованість її нарахування та такої, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Пунктом 3.7 Договору сторонами також визначено, що у разі прострочення покупцем оплати товару постачальник має право вимагати, а покупець зобов`язаний сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 3% річних, які нараховуються на суму заборгованості покупця за весь період користування ними, які належать до сплати постачальнику.

На підставі вказаної норми закону, враховуючи порушення строків виконання грошового зобов`язання, позивачем на суму заборгованості нараховані відповідачу 3% річних в розмірі 761 грн 24 к.

Судом перевірено правильність нарахування позивачем 3% річних і встановлено правомірність та арифметично вірне їх нарахування та таких, що підлягають задоволенню.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов`язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Розподіл обов`язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин справи покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що cуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем доведено та документально підтверджено факт набуття у нього права вимоги заявлених у позовній заяві.

З аналізу наведеного вище, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та таких, що підлягають задоволенню в повному обсязі, зокрема стягнення заборгованості за договором поставки № 135 від 10.11.2021 року в сумі 45 383,02 грн., з них: 38 353,40 грн. - основна заборгованість, 6268,38 грн. - пеня, 761,24 грн. - 3 % річних.

Щодо судових витрат, то позивач просить про відшкодування йому лише судового збору, який сплачено в розмірі 2 481 грн 00к. (докази сплати містяться в матеріалах справи (а.с.14)).

З врахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір по справі слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача, у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі.

Керуючись ст. 13, 123, 129, 176, 202, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Кондор Гравел" до фізичної особи - підприємця Товстого Михайла Григоровича про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 45 383,02 грн., з них: 38 353,40 грн. - основна заборгованість, 6268,38 грн. - пеня, 761,24 грн. - 3 % річних - задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Товстого Михайла Григоровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Кондор Гравел" (вул. Городоцька, 128 А, м. Львів, 79052, код 40850418) - 45 383,02 грн. (сорок п`ять тисяч триста вісімдесят три гривні дві копійки) , з них: 38 353,40 грн. (тридцять вісім тисяч триста п`ятдесят три гривні сорок копійки) - основна заборгованість, 6 268,38 грн. (шість тисяч двісті шістдесят вісім гривень тридцять вісім копійки) - пеня, 761,24 грн. (сімсот шістдесят одна гривня двадцять чотири копійки) - 3 % річних та 2 481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня) - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційну скаргу може бути подано до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О. М. Фанда