ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 вересня 2022 року справа № 903/806/21 (161/22867/21)

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Ведмедюка Михайла Петровича та за присутності:

ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_1 )

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 , м. Луцьк

до відповідача 1: Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

до відповідача 2: Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про солідарне стягнення 132 222,89 грн.

в межах розгляду справи №903/806/21

за заявами Дочірнього підприємства "Чернівецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Чернівці

Товариства з обмеженою відповідальністю "Статусінвестгруп", м. Вінниця

до Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Луцьк

про банкрутство

встановив: ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області із позовною заявою від 20.12.2021р. про солідарне стягнення з Ліквідаційної комісії ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" та Державного агентства автомобільних доріг України 60 367,38 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.12.2021р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.06.2022р. цивільну справу №161/22867/21 за позовом ОСОБА_1 до визначеного складу відповідачів про стягнення нарахованої (невиплаченої) заробітної плати було передано на розгляд Господарському суду Волинської області.

Матеріали справи із супровідним листом від 05.07.2022р. №161/22867/21/37413/2022 надійшли до Господарського суду Волинської області 20.07.2022р. та, відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.07.2022р., були передані на розгляд судді Войціховському В.А., в провадженні якого перебуває справа про банкрутство ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України".

Ухвалою від 25.07.2022р. справу було прийнято до провадження, постановлено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження із одночасним призначенням до розгляду в судовому засіданні на 01.09.2022р. та здійсненою судом на адресу сторін пропозицією вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали.

22.08.2022р. відділом документального забезпечення та контролю Господарського суду Волинської області було зареєстровано клопотання ОСОБА_1 від 17.08.2022р. про збільшення розміру позовних вимог та стягнення в солідарному порядку з Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" 132 222,89 грн. заборгованості по виплаті заробітної плати. До визначеного клопотання долучено поштові документи в підтвердження направлення заяви усім відповідачам, а також наказ №54-К від 08.07.2022р. "Про звільнення з роботи ОСОБА_1 " та довідку ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" про доходи від 12.08.2022р. №304.

25.08.2022р. відділом документального забезпечення та контролю Господарського суду Волинської області було зареєстровано клопотання Державного агентства автомобільних доріг України від 25.08.2022р. про виключення його з числа співвідповідачів.

Ухвалою, постановленою за результатами проведеного 01.09.2022р. за участю позивача (відображена в протоколі засідання суду), не приступаючи до розгляду справи по суті та не надаючи правової оцінки заявленим позивачем клопотанням, судом було відкладено судове засідання у справі на 12.09.2022р.

Про процесуальні дії, вчинені судом в судовому засіданні 01.09.2022р., ліквідаційну комісію ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", АТ "ДАК "Автомобільні дороги України", Державне агентство автомобільних доріг України, розпорядника майна ДП "Волинський облавтодор" Чепелюка О.О. було повідомлено ухвалою від 01.09.2022р.

12.09.2022р. відділом документального забезпечення та контролю Господарського суду Волинської області було зареєстровано клопотання ОСОБА_1 від 12.09.2022р. про збільшення розміру позовних вимог та стягнення в солідарному порядку з Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" 132 222,89 грн. заборгованості по виплаті заробітної плати, а також клопотання про виключення з ініціативи позивача із первісного числа відповідачів ліквідаційної комісії ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" та Державного агентства автомобільних доріг України.

У визначений судом день та час в судове засідання з`явився лише позивач. Відповідачі, розпорядник майна Чепелюк О.О. своїм правом на участь в судовому розгляді також не скористались.

Судом зауважується, що примірники ухвали від 25.07.2022р. про прийняття справи до провадження та примірники ухвали від 01.09.2022р. про повідомлення про відкладення розгляду справи направлялись судом відповідачам, а також розпоряднику майна Чепелюку О.О. на їх електронні адреси, а саме: ліквідаційній комісії ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (), ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (;), АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (), Державному агентству автомобільних доріг України "Укравтодор" () та розпоряднику майна ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", арбітражному керуючому Чепелюку О.О. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

В аспекті викладеного суд засвідчує, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09.10.1979, п. 24, Series A N32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява N38695/97, п.43, ECHR 2000-II).

При цьому, в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Згідно ст. 232 ГПК України, судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 ГПК України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

В силу положень частини 6 наведеної статті, днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В даній частині судом також враховується, що ухвалами суду від 25.07.2022р. та від 01.09.2022р. явка в судове засідання представників сторін обов`язковою не визнавалась.

Згідно з приписами ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає судову справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд зауважує, що сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, справи мають бути розглянуті впродовж розумного строку.

В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Право на справедливий судовий розгляд включає в себе право на доступ до суду та право на доступ до правосуддя в широкому розумінні.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 9 Конституції України. Пріоритетність застосування норм таких міжнародних договорів у господарському процесі встановлена ст. 3 ГПК України.

Відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997р., дана Конвенція та Протоколи до неї №№2, 4, 7, 11 є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Критерій розумності строку розгляду справи також наведений в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 18.11.2003р. №01-8/1427 із наступними змінами та доповненнями, відповідно до котрого: "Критеріями оцінки розгляду справи упродовж розумного строку є складність справи, поведінка учасників процесу і поведінка державних органів (суду), важливість справи для заявника".

Визначаючи ці критерії, ВГСУ посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Красношапка проти України" № 23786/02 від 30.11.2006 р. (§ 51).

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Відповідно до ст. 2 ГПК України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За таких обставин, беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції стосовно розгляду спору впродовж розумного строку та норми ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що відповідачі, у відповідності до чинного законодавства, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а явка представників відповідачів обов`язковою судом не визнавалась, учасники справи мали достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав, зокрема, і на подання будь-яких додаткових пояснень чи інших заяв по суті справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, суд вважає, що спір належить вирішити по суті у відсутності представників відповідачів та розпорядника майна за матеріалами справи, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права, а також з огляду на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи.

При цьому враховано, що в матеріалах справи наявні подані на стадії розгляду даної справи Луцьким міськрайонним судом Волинської області відзиви АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" від 19.01.2022р. №5/16-10/135 та Державного агентства автомобільних доріг України від 19.01.2022р.

Зокрема, у відзиві від 19.01.2022р. №5/16-10/135 АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" заперечує пред`явлені позовні вимоги засвідчуючи на тому, що ДП "Волинський облавтодор" є окремою юридичною особою, що самостійно здійснює господарську діяльність у межах, визначених його статутом, та несе відповідальність згідно з чинним законодавством.

Компанія є засновником ДП "Волинський облавтодор", що підтверджується пунктом 3.3 статуту ДП "Волинський облавтодор".

Відповідно до п. 4.10 статуту компанії, дочірні підприємства несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями згідно з чинним законодавством, не відповідають за зобов`язаннями компанії, так само як і компанія не відповідає за зобов`язаннями своїх дочірніх підприємств.

Засновником компанії є Державна служба автомобільних доріг України Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор), а засновником ДП "Волинський облавтодор" є компанія.

Статтею 96 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, засновник юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями такої особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її засновника.

Відтак, виходячи з приписів ст. 96 Цивільного кодексу України, АТ "ДАК "Автомобільні дороги України", як засновник ДП "Волинський облавтодор", не може нести відповідальність за дії чи бездіяльність підприємства.

Зауважує, що компанія жодним чином не порушувала законні права та інтереси позивача і не є суб`єктом нібито порушеного матеріального правовідношення, тому, як наслідок, не має відповідати за пред`явленим позовом.

Засвідчує, що АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" не вчинено, а позивачем не доведено вчинення жодного неправомірного винного діяння, які б порушили законні права та інтереси позивача та завдали йому шкоди, а також відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями компанії та шкодою позивача.

У відзиві від 19.01.2022р. та в письмових поясненнях від 25.08.2022р. Державне агентство автомобільних доріг України заперечує пред`явлені позовні вимоги засвідчуючи на тому, що пунктом 1 Положення про Державне агентство автомобільних доріг України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року № 439 (далі - Положення), визначено, що Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення.

Крім того, відповідно до пункту 3 цього Положення, основними завданнями Укравтодору є, зокрема, здійснення управління об`єктами державної власності.

Наказом Державної служби автомобільних доріг України від 09.04.2002р. №156 "Про створення дочірніх підприємств ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" утворено дочірні підприємства компанії та їх філії на базі реорганізованих державних дорожніх підприємств та передано частину майна і коштів компанії дочірнім підприємствам. Разом з цим, з метою забезпечення діяльності дочірніх підприємств, доручено здійснити передачу частини майна і коштів компанії дочірнім підприємствам на праві оперативного управління станом на 31.03.2002р. Водночас, визначено дочірні підприємства правонаступниками зобов`язань та договорів неорганізованих дорожніх державних підприємств.

Відповідно до пункту 1.5 статуту АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (Нова редакція), затвердженого наказом Укравтодору від 13.10.2021р. №435, правління діяльністю компанії з дотриманням вимог законодавства та цього статуту здійснює Державне агентство автомобільних доріг України.

Відповідно до пункту 1.4 статуту Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", затвердженого наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 02.08.2019р. №268 (далі - статут), засновником підприємства є Акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Пунктом 3,5 статуту встановлено, що підприємство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями згідно з законодавством. Підприємство не відповідає за зобов`язаннями Засновника. Засновник не відповідає за зобов`язаннями Підприємства, окрім випадків, встановлених законом.

Згідно з пунктом 8.4 статуту, призначення та звільнення директора (членів дирекції) підприємства здійснюється наказом засновника за погодженням з Вищим органом засновника. Засновник має право відсторонити (усунути) директора чи будь-якого члена дирекції від виконання його обов`язків у випадках, встановлених законодавством, цим статутом, статутом засновника та внутрішніми (локальними) документами засновника та укладеним з ним контрактом.

Відповідно до пункту 8.5 статуту, з директором та кожним членом виконавчого органу підприємства засновник укладає трудовий договір (контракт), який визначає v повноваження, умови діяльності, оплати праці та матеріального забезпечення відповідно до законодавства, статуту, внутрішніх (локальних) документів і рішень засновника.

Згідно з підпунктом 9 пункту 8.16 статуту, директор одноособово (незалежно від виду виконавчого органу) з урахуванням обмежень, встановлених цим статутом, внутрішніми (локальними) документами засновника та/або підприємства, рішеннями засновника та/або дирекції уповноважений приймати на роботу, звільняти з роботи, приймати інші рішення з питань трудових відносин підприємства з його працівникам, з крім тих, які віднесені до компетенції засновника та/або дирекції підприємства.

Відповідно до пункту 10.6 статуту, підприємство встановлює в колективному договорі форми і систему оплати праці, норми праці, тарифні сітки, схеми посадових укладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних та гарантійних виплат з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством і внутрішніми (локальними) документами засновника.

Таким чином, до компетенції Укравтодору не входить призначення, звільнення працівників ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" та виплата їм заробітної плати.

Відтак, зазначає, що Державне агентство автомобільних доріг України є не належним відповідачем у справі та не повинен відповідати по предявленому до нього позову, оскільки у позовній заяві позивач не наводить жодних обставин та не надає буть-яких доказів, які б свідчили про порушення саме Укравтодором його прав.

За наслідками розгляду в судовому засіданні заяви позивача про збільшення розміру пред`явлених позовних вимог, з огляду на направлення відповідного клопотання з документами в його обгрунтування на адресу відповідачів, судом постановлено ухвалу (відображена в протоколі судового засідання від 12.09.2022р.) про задоволення відповідної заяви та продовження подальшого розгляду справи виходячи із нової ціни позову 132 222,89 грн., що становить загальну суму заборгованої до виплати заробітної плати працівнику станом на день розгляду справи судом.

При цьому враховано, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 163 ГПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог розуміється відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. У разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Також в судовому засіданні постановлено ухвалу (відображена в протоколі судового засідання від 12.09.2022р.) про здійснення подальшого розгляду справи виходячи з наступного суб`єктного складу: позивач ОСОБА_1 , відповідач 1: Дочірнє підприємство "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", відповідач 2: Акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Присутній в судовому засіданні ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх на загальну суму 132 222,89 грн. шляхом стягнення невиплаченої заробітної плати солідарно з ДП "Волинський облавтодор" та АТ "ДАК "Автомобільні дороги України".

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд, оцінюючи подані докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до наступних висновків.

Статтею 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до ст. 7 КУзПБ, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; зокрема, спори про стягнення заробітної плати. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГПК України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Пунктом 8 частини 1 статті 20 ГПК України визначається, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі та зокрема, справи у спорах стягнення заробітної плати.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 23.02.2022р., поруч з іншим, було відкрито провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (Україна, 43016, Волинська область, м. Луцьк, вул. Ковельська, 41, ), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Чепелюка Олександра Олександровича.

Згідно ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства, під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації).

Розпорядник майна зобов`язаний: розглядати заяви кредиторів з грошовими вимогами до боржника, що надійшли в установленому цим Кодексом порядку; вести реєстр вимог кредиторів; повідомляти кредиторів про результати розгляду їхніх вимог; вживати заходів для захисту майна боржника; проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника; виявляти (за наявності) ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства; скликати збори і комітет кредиторів та організовувати проведення їх засідань; надавати державному реєстратору в електронній формі через портал електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості, необхідні для ведення Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства; надавати господарському суду та комітету кредиторів звіт про свою діяльність, а також здійснювати розкриття кредиторам інформації щодо фінансового стану боржника та ходу провадження у справі; не пізніше двох місяців з дня відкриття провадження у справі про банкрутство провести інвентаризацію майна боржника та визначити його вартість; за можливості проведення санації боржника розробити план санації боржника та подати його на розгляд зборам кредиторів; виконувати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач - фізична особа ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", працюючи у підприємстві на посаді юрисконсульта 1-ї категорії. 08 липня 2022 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи на підставі наказу №54-К від 08.07.2022р. "Про звільнення з роботи ОСОБА_1 " відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням у зв`язку виходом на пенсію). Копію наказу долучено до матеріалів справи.

Долученими до матеріалів справи довідками ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" від 12.08.2022р. №304 та від 01.09.2022р. №320 підтверджено, що заборгованість підприємства перед ОСОБА_1 становить 132 222,89 грн. за період з 01.12.2021р. по 08.07.2022р.

Судом встановлено, що фактично зобов`язання по виплаті заробітної плати звільненому працівнику ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" виконані не були, заборгованість по виплаті заробітної плати 132 222,89 грн. станом на день звернення позивача до суду з позовом та на час розгляду справи судом сплачена не була.

Невиконання ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" покладених на суб`єкта господарювання положеннями чинного законодавства України обов`язків щодо проведення із звільненим працівником розрахунків по сплаті належних при звільненні сум виступило підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із позовом (з врахуванням клопотання про збільшення позовних вимог) про стягнення 132 222,89 грн. невиплаченої заробітної плати за період з 01.12.2021р. по 08.07.2022р.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, роботодавець в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Положеннями пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Конституційним Судом України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 2371 цього Кодексу засвідчено, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В рішеннях Європейського Суду з прав людини по численних заявах до суду громадян України зазначається, що невиплата заробітної плати, інших належних працівникові сум є втручанням у право заявника на мирне володіння майном у сенсі першого речення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (994-535). Європейський Суд з прав людини також звертає увагу на те, що відсутність достатніх коштів у підприємства-боржника не може бути виправданням тривалого невиконання судових рішень. Тобто має місце порушення Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Також судом засвідчується, що відповідно до п. 50 постанови Пленуму Верховного Суду України №15 від 18.12.2009р. "Про судову практику в справах про банкрутство", додаткові вимоги працівників боржника щодо виплати заробітної плати мають обліковуватись арбітражними керуючими залежно від її нарахування та задоволення протягом часу провадження справи про банкрутство.

Засвідчуються судом також і ті обставини, що порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти.

Вищевикладена позиція знайшла своє відображення у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-76цс14.

Невиплачена сума нарахованої заробітної плати 132 222,89 грн. за період з 01.12.2021р. по 08.07.2022р. підтверджена наданими відповідачем позивачу довідками від 12.08.2022р. №304 та від 01.09.2022р. №320, а відтак підлягає до стягнення в повному розмірі з роботодавця - ДП "Волинський облавтодор" на користь позивача в судовому порядку.

Що стосується позовних вимог про солідарне стягнення 132 222,89 грн. заборгованості по виплаті заробітної плати з Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", суд зазначає наступне:

Згідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Відповідно до п. 14.1.222 Податкового кодексу України "роботодавець" - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво) або само зайнята особа, яка використовує найману працю фізичних осіб на підставі укладених трудових договорів (контрактів) та несе обов`язки із сплати їм заробітної плати, а також нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці, інші обов`язки, передбачені законами.

Пунктом 1 Положення про Державне агентство автомобільних доріг України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року №439 (Положення), визначено, що Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення.

Відповідно до пункту 3 цього Положення, основними завданнями Укравтодору є, зокрема, здійснення управління об`єктами державної власності.

Кабінетом Міністрів України ухвалено постанову від 28.02.2002р. №221 "Про утворення відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", якою прийнято пропозицію Державної служби автомобільних доріг України, погоджену з Міністерством транспорту, Міністерством фінансів, Фондом державного майна та Антимонопольним комітетом, щодо утворення відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (на сьогодні - акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України").

Засновником Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" є держава в особі Державної служби автомобільних доріг. Повноваження вищого органу управління покладено на засновника АТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". У державній власності закріплено 100 відсотків акцій АТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" із забороною їх відчуження, використання для формування статутних фондів будь-яких суб`єктів господарювання, передачі в управління будь-яким особам та вчинення будь-яких дій, наслідком яких може бути відчуження цих акцій з державної власності, до прийняття окремого рішення щодо приватизації АТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Відповідно до статті 22 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання державного сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує 50% чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів. Держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб`єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління. Отже, всі суб`єкти державного сектора економіки мають діяти на праві господарського відання чи оперативного управління.

Положеннями частин другої, третьої статті 73 ГК України передбачено, що орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління.

Майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання. Державне унітарне комерційне підприємство може бути перетворене у державне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого належать державі, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.ч. 2, 7 ст.74 ГК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 136 ГК України, право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 141 ГК України, до державного майна у сфері господарювання належать цілісні майнові комплекси державних підприємств або їх структурних підрозділів, нерухоме майно, інше окреме індивідуально визначене майно державних підприємств, акції (частки, паї) держави у майні суб`єктів господарювання різних форм власності, а також майно, закріплене за державними установами і організаціями з метою здійснення необхідної господарської діяльності, та майно, передане в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду для використання його у господарській діяльності. Держава через уповноважені органи державної влади здійснює права власника також щодо об`єктів права власності Українського народу, зазначених у частині першій ст. 148 цього Кодексу. Види майна, що може перебувати виключно у державній власності, відчуження якого недержавним суб`єктам господарювання не допускається, а також додаткові обмеження щодо розпорядження окремими видами майна, яке належить до основних фондів державних підприємств, установ і організацій, визначаються законом.

Відповідно до пункту 1.5 статуту АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (нова редакція), затвердженого наказом Укравтодору від 13.10.2021 №435, управління діяльністю Компанії з дотриманням вимог законодавства та цього Статуту здійснює Державне агентство автомобільних доріг України.

З огляду на викладене АТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", на переконання суду, не є в розумінні закону роботодавцем відповідача, оскільки наділена компетенцією по управлінню об`єктами державної власності, та не є зобов`язаною перед позивачем особою з виплати заробітної плати, якою (особою) є сама, юридична особа ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", а отже АТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" є неналежним відповідачем по справі, а тому в задоволенні позову до цього відповідача суд відмовляє.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 статті 129 ГПК України визначено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Поруч з цим, Закон України "Про судовий збір" визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Відтак, ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи, прийняття судом рішення про задоволення позовних вимог, а також те, що спір до суду було доведено з вини ДП "Волинський облавтодор", суд вважає, що витрати, пов`язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), слід стягнути відповідно до ст. 129 ГПК України з Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в дохід Державного бюджету України в розмірі 2 481 грн.

Керуючись ст. ст. 13, 73-80 , 123, 126, 129, 221, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити на суму 132 222,89 грн.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (м. Луцьк, вул. Ковельська, 41, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Луцьким МВ УМВС України у Волинській області 01.07.2002р., дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ) 132 222,89 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

3. В частині позовних вимог щодо солідарного стягнення 132 222,89 грн. з Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", в позові відмовити.

4. Стягнути з Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (м. Луцьк, вул. Ковельська, 41, ) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) 2481 грн. судового збору. Стягувачем виступає Державна судова адміністрація України (м. Київ, вул. Липська, 18/5, 01601, ).

5. Накази на виконання рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

З врахуванням положень ст.ст. 253, 256, 257 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення

складено 14.09.2022р.

Суддя В. А. Войціховський

Рішення суду направити:

- ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 );

- Ліквідаційній комісії ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (; );

- ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (; );

- АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" ();

- Державному агентству автомобільних доріг України "Укравтодор" ();

- розпоряднику майна ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", арбітражному керуючому Чепелюку О.О. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).