ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
16 серпня 2022 рокуСправа № 921/142/22
Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Боровець Я.Я.
за участю секретаря судового засідання Сиротюк К.В.
Розглянув заяву Комунального некомерційного підприємства Теребовлянської міської ради "Теребовлянська міська лікарня" про визнання кредиторських грошових вимог відносно боржника Малого підприємства "Сяйво" (вх. №3574 від 08.06.2022)
у справі №921/142/22
за заявою боржника Малого підприємства "Сяйво" , вул. Грушевського, 15, м. Теребовля, Тернопільська область
за участю учасників судового процесу:
від заявника: Сагановська О.В.- представник;
від боржника: Півторак В.М.- адвокат ,
розпорядник майна: Шимечко А.Я.
Учасникам судового процесу оголошено склад суду.
Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд", відповідно до вимог статті 222 Господарського процесуального кодексу України.
Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених статтями 35-37 Господарського процесуального кодексу України не надходило.
У судовому засіданні 16.08.2022 оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.
18 березня 2022 року Мале підприємство "Сяйво" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства.
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2022, для розгляду справи визначено суддю Боровця Я.Я.
Ухвалою суду від 20.04.2022 заяву Малого підприємства "Сяйво" про відкриття провадження у справі про банкрутство прийнято до розгляду та підготовче засідання призначено на 05.05.2022.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 05.05.2022 відкрито провадження у справі №921/142/22 про банкрутство Малого підприємства "Сяйво"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника; призначено розпорядником майна Малого підприємства "Сяйво" арбітражного керуючого Шимечка Андрія Ярославовича та призначено попереднє засідання на 23.06.2022.
З метою виявлення усіх кредиторів, відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства, 05.05.2022 здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство - Малого підприємства "Сяйво".
Ухвалою суду від 23.06.2022 попереднє засідання відкладено на 06.07.2022 з підстав, викладених в ній.
08.06.2022 Комунальне некомерційне підприємство Теребовлянської міської ради "Теребовлянська міська лікарня" звернулося до Господарського суду Тернопільської області із заявою про визнання кредиторських грошових вимог відносно боржника Малого підприємства "Сяйво" в сумі 81 270,50 грн та 4 962,00 грн судового збору (вх. №3574).
Ухвалою суду від 13.06.2022 прийнято заяву Комунального некомерційного підприємства Теребовлянської міської ради "Теребовлянська міська лікарня" про визнання кредиторських грошових вимог відносно боржника Малого підприємства "Сяйво" в сумі 81 270,50 грн та 4 962,00 грн судового збору (вх. №3574) у справі №921/142/22, до розгляду та призначено судове засідання на 06.07.2022.
Протокольною ухвалою від 06.07.2022 судове засідання відкладено на 09.08.2022.
У судовому засіданні 09.08.2022 оголошено перерву до 16.08.2022, про що зазначено у протоколі судового засідання.
Представник боржника в судове засідання з"явився.
Розпорядник майна Шимечко А.Я. в судове засідання з"явився, кредиторські грошові вимоги визнав частково у розмірі 43 281,00 грн з підстав, викладених у повідомленні про результати розгляду грошових вимог кредитора (вх. № 3877 від 21.06.2022).
Розглянувши заяву про визнання кредиторських грошових вимог та матеріали справи, судом встановлено наступне:
За змістом положень статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсними кредиторами є кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.
Конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (стаття 45 Кодексу України з процедур банкрутства) .
Частиною 1 статті 122 Кодексу України з процедур банкрутства, подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.
З метою виявлення усіх кредиторів, відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства, 05.05.2022 здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство - Малого підприємства "Сяйво".
Так, 08.06.2022 Комунальне некомерційне підприємство Теребовлянської міської ради "Теребовлянська міська лікарня" звернулося до Господарського суду Тернопільської області із заявою про визнання кредиторських грошових вимог відносно боржника Малого підприємства "Сяйво" в сумі 81 270,50 грн та 4 962,00 грн судового збору (вх. №3574), яка 06.06.2022 (05.06.2022 - вихідний день - неділя) надіслана до суду через відділення "Укрпошта", про що свідчить відмітка на конверті (міститься в матеріалах справи), тобто у строк, встановлений статтею 45 Кодексу України з процедур банкрутства.
Судом встановлено, що заява Комунального некомерційного підприємства Теребовлянської міської ради "Теребовлянська міська лікарня" подана у встановлений законом строк.
Відповідно до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України).
Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (частина 1 статті 173 Господарського кодексу України).
У відповідності до вимог статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Статтею 175 Господарського кодексу України визначено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
До виконання господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (стаття 193 Господарського кодексу України).
Із змісту частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Аналогічне положення містить стаття 265 Господарського кодексу України (за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму).
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
В свою чергу, згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Із заяви вбачається, що 25.08.2021 між Комунальним некомерційним підприємством Теребовлянської міської ради "Теребовлянська міська лікарня" (Покупець) та Малим підприємством "Сяйво" (Постачальник) укладено договір №17/08, відповідно до умов якого, Постачальник зобов"язався поставити Покупцю товар за кодом ДК 021:2015 09130000-9 нафта і дистиляти, 09132000-9 бензин, 09134200-9 дизельне паливо (товар), в асортименті та кількості, що визначені у Додатку №1 до цього Договору та є його невід"ємною частиною, а Покупець зобов"язується прийняти товар та оплатити його вартість ( п.1.1 Договору).
Пунктом 1.2 Договору, сторони домовились, що право власності на товар переходить до Покупця з моменту підписання сторонами накладної на товар.
Постачальник зобов"язується передавати товар Покупцю талонами (картками) (п.1.3 Договору).
Згідно пункту 3.1 Договору, ціна Договору складає 164 900,00 грн.
Ціна за одиницю товару визначена у Додатку №1 до Договору (п.3.2 Договору).
Відповідно до п.4.1 Договору встановлено, що розрахунки проводяться шляхом оплати Покупцем товару протягом 20 банківських днів з дати підписання сторонами накладної на товар.
Договір набуває чинності з моменту укладання і діє до 31.12.2021 (п.9.1 Договору).
Також, сторонами підписано Специфікацію - Додаток №1 до Договору, якою визначено найменування товару, кількість, ціну та суму товару.
Крім того, між Комунальним некомерційним підприємством Теребовлянської міської ради "Теребовлянська міська лікарня" (Покупець) та Малим підприємством "Сяйво" (Постачальник) укладено додаткову угоду №1 до договору №17/08, якою внесено зміни до Договору, а саме: Продовжити строк дії Договору на строк достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2022 року до 28.02.2022 в обсязі не більше 20% від початкової суми Договору. Пункт 3.1 Договору викласти в такій редакції : Ціна Договору складає 197 863,00 з ПДВ. Додаток №1 до Договору викладено в іншій редакції.
Вказані Договір, Специфікація, та Додаткова угода підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені відтисками печаток юридичних осіб.
На виконання умов договору Покупець оплатив видаткові накладні №199 від 14.12.2021 на суму 43 540,00 грн та №7 від 24.01.2022 на суму 32 963,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 1525 від 15.12.2021 та № 89 від 25.01.2022.
Заявник вказує, що Постачальником передано Покупцеві талони на весь обсяг оплаченого товару.
В період з серпня 2021 року по 25.02.2022 року Постачальник здійснював заправку автотранспортних засобів за талонами, переданими Постачальником на АЗС Постачальника.
Проте, 25.02.2022 МП "Сяйво" листом №65 повідомило заявника про тимчасову можливість постачати (отоварювати ) пальне в обмеженій кількості у зв"язку із введенням на території України військового стану та спостереженням різкого дефіциту пального на українському ринку нафтопродуктів.
Як стверджує заявник, що з 25.02.2022 МП "Сяйво" перестало отоварювати наявні в підприємства талони на пальне.
Отже заявник вказує, що дані обставини стали підставою для завдання йому збитків у розмірі 81 270,50 грн.
Стаття 22 Цивільного кодексу України вказує, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. Законом щодо окремих видів господарських зобов`язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань (статті 225 Господарського кодексу України.
Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором (частина 2 статті 623 Цивільного кодексу України).
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Отже, відшкодування збитків може бути покладено на боржника лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.
При цьому на заявника покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, боржник повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Суб`єктом права вимоги (потерпілим) у зазначеному зобов`язанні може бути будь-яка особа, якій заподіяно шкоду. Носієм обов`язку відшкодувати шкоду, в свою чергу, можуть виступати: безпосередній заподіювач шкоди та інші особи (незавдавачі шкоди), на яких законом покладено обов`язок із відшкодування шкоди.
Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.
Разом із тим відповідно до частини 1 статті 142 Господарського кодексу України прибуток (доход) суб`єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб`єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.
Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.
При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення (Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.08.2018 у справі № 923/700/17).
Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
(Правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 10.01.2022 у справі №910/3338/21).
Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.
Частиною 1 статті 2 ГПК України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно із частин 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).
Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 4 статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору.
У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.
Правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 23.09.2021 у справі № 910/866/20.
Виходячи з вимог ст.ст. 45, 47 Кодексу України з процедур банкрутства, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору. При цьому суд досліджує надані кредитором письмові докази, встановлює підстави виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характер, зміст та розмір.
Відповідно до вимог статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства, за результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.
З огляду на обґрунтування вимог вказаних у заяві, яка подана до суду відповідно приписам ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, суд, дійшов висновку щодо відсутності підстав для визнання Комунального некомерційного підприємства Теребовлянської міської ради "Теребовлянська міська лікарня" конкурсним кредитором.
Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, статтями 232, 234, 235 ГПК України, Господарський суд,
1. У задоволенні заяви Комунального некомерційного підприємства Теребовлянської міської ради "Теребовлянська міська лікарня" про визнання кредиторських грошових вимог відносно боржника Малого підприємства "Сяйво" в сумі 81 270, 50 грн (вх. №3574 від 08.06.2022) у справі №921/142/22, відмовити.
2. Копію ухвали надіслати:
Кредитору: Комунальному некомерційному підприємству Теребовлянської міської ради "Теребовлянська міська лікарня", вул. Січових Стрільців, 25, м. Теребовля, Тернопільська область.
Боржнику: МП "Сяйво" , вул. Грушевського, 15, м. Теребовля, Тернопільська область.
Арбітражному керуючому: Шимечку Андрію Ярославовичу, вул.Копичинецька, 124 Є, м. Чортків, Тернопільська область.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційні сторінці Господарського суду Тернопільської області - https://te.court.gov.ua/sud5022.

Ухвалу підписано "22" вересня 2022 року.

Суддя Я.Я. Боровець