ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2022 Справа № 914/1308/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Король М.Р., розглянувши справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС»

до відповідача: Львівського комунального автотранспортного підприємства №1

про: стягнення 10 855,91 грн.,

без виклику учасників,

ВСТАНОВИВ:

20.06.2022р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до відповідача: Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 про стягнення 10 855,91 грн.

23.06.2022р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, ухвалив: вищевказану позовну заяву залишити без руху; надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали, а саме: 10 днів з дня вручення цієї ухвали про залишення позовної заяви без руху.

12.07.2022р. позивачем до суду подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№14852/22.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 12.07.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору.

Ухвала суду надіслана учасникам справи на електронні адреси, що вказані у матеріалах справи.

Зокрема, зазначена ухвала надіслана відповідачу на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції Господарського суду Львівської області у справі № 914/1308/22.

Крім того, процесуальний документ щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднений у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходиться у вільному доступі.

Таким чином, судом було вчинено всіх можливі за даних обставин дй щодо належного повідомлення відповідача про спір, що розглядається. Зважаючи на зазначене, учасники справи належним чином були повідомлені про відкриття судового провадження у даній справі.

В матеріалах справи достатньо доказів для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення.

Суть спору та правова позиція учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до позивача, відповідно до положень ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» перейшло, в межах суми 19 314,39 грн., право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Позивач, покликаючись на приписи ст.1172 ЦК України, вважає, що відповідачем у даній справі є Львівське комунальне автотранспортне підприємство №1, з яким заподіювач шкоди ( ОСОБА_1 ) на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах.

В прохальній частині позову позивач просить стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування саме у розмірі 10 855,91 грн. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху суд звертав увагу позивача на невідповідність прохальної частини позовної заяви із її змістом в частині розміру страхового відшкодування та суми, заявленої до стягнення. Разом з тим, жодного реагування на вказане зауваження суду позивач не здійснив.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

За результатами дослідження наданих позивачем доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м.Львова від 19.11.2019р. у справі №466/9062/19, яка набрала законної сили, 25.10.2019р. о 11.30 год. в м.Львові на пл.Д.Галицького,2 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Електрон», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням громадянина ОСОБА_1 -водія Львівського комунального автотранспортного підприємства №1.

Під час дорожньо-транспортної пригоди були завдані механічні пошкодження автомобілю марки «Volksvagen», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Вказаною постановою суду, громадянин ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На той час, коли матеріальна шкода була спричинена, діяв договір добровільного страхування наземного транспорту у формі заяви-приєднання (акцепт) до оферти №174 від 01.02.2019р. (надалі - договір добровільного страхування наземного транспорту), який було укладено Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА СТРАХУВАННЯ», а з 20.09.2019р. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (надалі - позивач), щодо автомобіля марки «Volksvagen», державний номерний знак НОМЕР_2 , згідно з умовами якого, позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванні матеріальної шкоди, заподіяної страхувальнику, вищенаведеному транспортному засобу або вигодонабувачу за договором.

Відтак, страхувальник за договором добровільного страхування наземного транспорту звернувся до позивача з заявою про подію та про виплату страхового відшкодування.

Вказану заяву було розглянуто на підставі: акту огляду транспортного засобу від 26.10.2019 року; рахунку № від 31.10.2019 року; ремонтної калькуляції № 1.003.19.0 від 08.11.2019 року; страхового акту № ARX2514899 від 15.11.2019 року.

Позивач відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту здійснив виплату страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль марки «Volksvagen», державний номерний знак НОМЕР_2 в розмірі 60 444,88 грн., що стверджується платіжним дорученням №614955 від 18.11.2019р.

Позивачем було отримано інформацію (Роздруківка з бази МТСБУ), що цивільно-правова відповідальність відповідача у даній справі, була застрахована в ПрАТ «СК«УНІКА» за полісом №АМ8838286, який покрив суму збитків позивача в розмірі 41 130,49 грн.

Відтак, позивач вважає, що відповідно до положень ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до нього, межах суми 19 314,39 грн., перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 634 ЦК України закріплено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших, стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічну норму містить ст.27 Закону України «Про страхування».

Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Стаття 1166 Цивільного кодексу України передбачає обов`язок особи, винної у заподіянні шкоди, відшкодувати її в повному обсязі.

Частинами 1, 2 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п., п. 1, 3 ч. 1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем «Електрон», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням громадянина ОСОБА_1 -водія Львівського комунального автотранспортного підприємства №1, встановлена в судовому порядку.

З аналізу вищенаведених норм законодавства слідує, що у спірних правовідносинах відшкодування шкоди в порядку ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» має відбуватися з завдавача шкоди.

Підсумовуючи вище викладене, суд погоджується з доводами позивача, що відповідачем у даній справі, тобто особою яка зобов`язана відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, є Львівське комунальне автотранспортне підприємство №1, з яким заподіювач шкоди ( ОСОБА_1 ) на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що до позивача перейшло в межах суми 19 314,39 грн., право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

В прохальній частині позову, позивач просить стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування саме у розмірі 10 855,91 грн. Оскільки суд не вправі виходити за межі позовних вимог, до стягнення підлягає сума, вказана в прохальній частині позовної заяви.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі наявних у матеріалах справи доказів, приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, проте не надав жодних заперечень проти заявленого позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням №826006 від 08.10.2021р. на суму 2 270,00 грн. та платіжним дорученням №862295 від 19.01.2022 р. на суму 211,00 грн.

Згідно п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, тому витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 (адреса: 79066, Львівська обл., м.Львів, вул.Грунтова, будинок 1б; ідентифікаційний код 23884071) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (адреса: 04070, м.Київ, вул.Іллінська, будинок 8; ідентифікаційний код 20474912) суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 10 855,91 грн. та 2 481,00 грн. судового збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Суддя Король М.Р.