УХВАЛА

м. Київ

13.09.2022Справа № 910/8848/22

Суддя Привалов А.І., розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СІНТА-ГРУП»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНКО»

про видачу судового наказу

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма «СІНТА-ГРУП» звернулося до Господарського суду міста Києва з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНКО» заборгованості у розмірі 66 314,19 грн, що виникла за Договором № ДПЕ 03/09/2020 про надання послуг технічного обслуговування дорожніх транспортних засобів та виконання авторемонтних робіт від 03.09.2020.

Розглянувши подану заявником заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з огляду на слідуючі обставини.

Господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, наказного провадження (частини 1, 2, 4 статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)).

Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями Розділу ІІ ГПК України.

Так, статтею 147 ГПК України унормовано, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці.

Відповідно до ст. 148 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 150 ГПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Так, суд звертає увагу заявника на положення ч. 2 ст. 12 ГПК України, відповідно до яких наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні. Разом із тим лише той факт, що договірні зобов`язання не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

Отже, заявник, звертаючись із заявою про видачу судового наказу, повинен в тому числі подати документи, що свідчать про безспірність його вимог.

Так, в обґрунтування поданої заяви Товариство з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма «СІНТА-ГРУП» посилається на порушення боржником зобов`язань за Договором № ДПЕ 03/09/2020 від 03.09.2020 щодо повної оплати наданих послуг, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 66 314,19 грн.

На підтвердження надання послуг за Договором № ДПЕ 03/09/2020 від 03.09.2020 та існування у боржника заборгованості до заяви додані: копія Договору № ДПЕ 03/09/2020 про надання послуг технічного обслуговування дорожніх транспортних засобів та виконання авторемонтних робіт від 03.09.2020; копії претензії б/н від 09.08.2022 з доказами її направлення; копія акту звірки взаємних розрахунків станом на 27.07.2022, копія рахунку №Дс-ДС2100078 від 12.04.2021 на суму 96 266,08 грн.

Як вбачається з положень пункту 2.4. Договору, замовник зобов`язується здійснювати розрахунки з виконавцем протягом 21 календарних днів з моменту закінчення надання послуг/виконання робіт та підписання сторонами Акту виконаних робіт/наданих послуг.

За твердженнями заявника, ТОВ «СІНТА-ГРУП» було надано, а Боржником прийнято без зауважень матеріали (запасні частини для надання послуг) та послуги на загальну суму: 96 266,08 грн., що підтверджується Актом виконаних робіт № Дс-ДС2100095 від 12.04.2021 року на суму 96 266,08 грн. Повідомлення про закінчення надання послуг/виконання робіт та виставлення рахунку виконавцем здійснюється по телефону, або факсу, або електронній пошті.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, до заяви про видачу судового наказу не додано підписаного сторонами Акту виконаних робіт № Дс-ДС2100095 від 12.04.2021 року на суму 96 266,08 грн, що є підставою, відповідно до п. 2.4. Договору, для проведення платежів.

Також відсутні докази виставлення боржнику для оплати рахунку №Дс-ДС2100078 від 12.04.2021 на суму 96 266,08 грн.

Серед іншого, із наданих доказів також не вбачається виникнення заборгованості саме в сумі 66 314,19 грн, оскільки підписаний в односторонньому акт звірки взаємних розрахунків не є первинним бухгалтерським документом, який підтверджує наявність заборгованості у визначеному в заяві розмірі.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявником не доведено безспірність вимог до боржника, із поданої заяви не вбачається виникнення права грошової вимоги, зокрема до заяви про видачу судового наказу не додано усіх достатніх, належних та допустимих доказів, що б підтверджували обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, що не відповідає вимогам ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, і відсутність яких не підтверджує наявність і виникнення у заявника вищевказаної грошової вимоги до боржника на заявлену суму.

Пунктами 1, 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано із порушенням вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно з ч. 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Суд звертає увагу заявника, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 12, 147, 148, 150, 152, 153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма «СІНТА-ГРУП» у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНКО» заборгованості у розмірі 66314,19 грн, що виникла за Договором № ДПЕ 03/09/2020 про надання послуг технічного обслуговування дорожніх транспортних засобів та виконання авторемонтних робіт від 03.09.2020.

2. Згідно ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею 13.09.2022 та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.І. Привалов