РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.09.2022Справа № 910/4609/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Експрес Техбуд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБУД АВТОТРАНС

про стягнення 350 328,61 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКСПРЕС ТЕХБУД" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБУД АВТОТРАНС" про стягнення заборгованості за договором № ЕТ 2310/2018 перевезення вантажу автомобільним транспортом від 23 жовтня 2018 року у сумі 350 328,61 грн.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 30.06.2022 відкрив провадження у справі № 910/4609/22 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надав строк для реалізації сторонами процесуальних прав.

Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, ухвалу суду від 30.06.2022 було надіслано відповідачу на адресу згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань поштовим відправленням № 623, яке повернено до суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», будь-яких заяв про зміну місцезнаходження відповідача до суду не надходило.

Згідно положень ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

23.10.2018 між позивачем (перевізник за договором) та відповідачем (замовник за договором) був укладений договір № ЕТ 2310/2018 перевезення вантажу автомобільним транспортом, за умовами якого перевізник зобов`язався приймати та доставляти до пунктів призначення за маршрутом, визначеним на підставі погоджених сторонами заявок, вантаж, а замовник зобов`язався сплачувати перевізнику провізну плату у розмірі та порядку, визначеному даним договором.

Згідно умов п. 2.2 договору вартість послуг вказується у заявках, рахунках та актах виконаних робіт (наданих послуг).

Відповідно до п. 2.7 договору оплата наданих перевізником послуг здійснюється замовником шляхом перерахування коштів на поточний рахунок перевізника протягом 5 банківських днів після виконання перевезення. Дата виконання перевезення є дата зазначена в акті виконаних робіт.

Термін дії договору встановлений з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2018, а в частині грошового зобов`язання - до їх повного виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору було надано послуги перевезення, про що сторонами підписано акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №№ 250 від 15.03.2021, 251 від 16.03.2021, 321 від 17.03.2021, 322 від 18.03.2021, 372 від 19.03.2021, 380 від 20.03.2021, 389 від 22.03.2021, 430 від 23.03.2021, 449 від 24.03.2021, 480 від 25.03.20210 537 від 26.03.2021, 556 від 27.03.2021, 564 від 29.03.2021, 619 від 30.03.2021, 78 від 05.04.2021, 106 від 06.04.2021, 173 від 07.04.2021, 189 від 08.04.2021 на загальну суму 246 880 грн. Вказані акти підписані та скріплені печатками обох сторін без зауважень.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманих послуг за вказаними актами по договору не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 246 880 грн. вартості неоплачених послуг.

Розглянувши спір по суті заявлених вимог, суд зазначає таке.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Проаналізувавши правовідносини сторін та умови договору, надані докази в їх сукупності, враховуючи вірогідність доказів, суд дійшов висновку, що позивачем належними засобами доказування доведено, а відповідачем не оспорюється факт надання послуг за договором на спірну суму.

Згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача за надані послуги становить 246 880 грн.

Враховуючи, що строк оплати відповідачем вартості отриманих послуг у заявленій сумі є таким, що настав, за відсутності доказів оплати, у т.ч. станом на час розгляду справи по суті спору, вимоги позивача про стягнення з відповідача заявленої суми 246 880 грн. основного боргу визнаються судом обґрунтованими.

Також за прострочення виконання зобов`язання із оплати товару позивачем нараховано до стягнення з відповідача 52 141,14 грн. пені.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно умов п. 5.6 договору у випадку порушення строків оплати послуг, замовник сплачує за письмовою вимогою пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплачених послуг за кожен день прострочення.

Здійснивши перевірку заявлених до стягнення позивачем 52 141,14 грн. пені, суд задовольняються вказані вимоги, оскільки вказані розрахунки є вірними.

Також за прострочення виконання зобов`язання із оплати товару позивачем нараховано до стягнення з відповідача 42 505,95 грн. інфляційних втрат та 8 801,52 грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку заявлених до стягнення позивачем 42 505,95 грн. інфляційних втрат та 8 801,52 грн. 3% річних, судом задовольняються вказані вимоги в межах поданого розрахунку, оскільки вказані розрахунки є вірними.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Всупереч вказаним вимогам відповідач письмового відзиву на позов, жодних доказів на підтвердження обставин чи відсутності підстав для повернення спірної суми коштів не надав, стверджувань позивача не спростував.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи вкладене та керуючись ст. 86, 129, 236-240, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбуд автотранс" (03065, м. Київ, вул. Ак.Каблукова, 8, код 41724460) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Експрес Техбуд" (04073, м. Київ, пр-т С.Бандери, 32, код 39618812) 246 880 (двісті сорок шість тисяч вісімсот вісімдесят) грн. основного боргу, 52 141 (п`ятдесят дві тисячі сто сорок одну) грн. 14 коп. пені, 42 505 (сорок діві тисячі п`ятсот п`ять) грн. 95 коп. інфляційних втрат, 8 801 (вісім тисяч вісімсот одну) грн. 52 коп. 3% річних, 5 254 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят чотири) грн. 93 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції в строки та порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак