ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/184/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.,

секретаря судового засідання: Стретович Н.К.

за участю представників сторін:

- від позивача: Коваль А.Д., довіреність від 23.12.2020, вих. №08/15120; Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЖТ №000979 від 13.09.2018

від відповідача: Козуб Б.Ю., довіреність від 11.05.2022, Свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю серії КС №5906/10 від 19.12.2016 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства "Житомиробленерго"

до Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія"

про визнання недійсними договору оренди обладнання та додаткові угоди

У засіданні суду оголошено вступну та резолютивну частини рішення господарського суду та повідомлено дату складення повного рішення відповідно до ст. 238 ГПК України.

Акціонерне товариство "Житомиробленерго" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" про визнання недійсними договору оренди обладнання від 25.10.2017 № 50/17 та додаткових угод №1 від 25.09.2020, №2 від 18.12.2020 та №3 від 31.03.2021.

Позовна заява обгрунтована тим, що зазначений договір оренди та укладені до нього додаткові угоди не відповідають типовому договору оренди індивідуально визначеного майна (нерухомого або іншого), що належить до державної власності, який затверджено наказом Фонду державного майна №1774 від 23.08.2000, в редакції чинній на момент укладення спірного договору оренди.

Ухвалою від 25.02.2022 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, постановив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання суду на 24.03.2022 о 11:30 (а. с. 55 у т. 1).

Ухвалою від 24.03.2022 господарський суд продовжив термін підготовчого провадження у справі по 26.05.2022; розгляд справи у підготовчому провадженні відклав на 19.05.2022 о 11:30; продовжив відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву до 12.05.2022 (а. с. 64 у т. 1).

16.05.2022 до суду від відповідача надійшов відзив від 12.05.2022, у якому заперечує щодо доводів, викладених у позовній заяві та щодо попередніх (орієнтовних) розрахунків позивача суми судових витрат (а. с. 66 - 173 у т. 1).

23.05.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив із спростуванням заперечень відповідача, викладених у відзиві на позов та з підтриманням позовних вимог в повному об`ємі (а. с. 193 - 195 у т. 1).

13.06.2022 до суду електронним та поштовим зв`язком від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив від 10.06.2022, вих. №112/474 (а.с. 208-223 у т.1).

Ухвалою від 14.06.2022 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті (а. с. 226 у т. 1).

Ухвалою від 05.08.2022 господарський суд розгляд справи по суті відклав на 08.09.2022 о 10:00 (а. с. 68, 69 у т. 2).

Представник позивача в засіданні суду позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив на позовну заяву.

Представник відповідача в режимі відеоконференції проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши уповноважених представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

25.10.2017 між ПАТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" від імені якого виступила Філія "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" ПАТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (відповідач, орендодавець) та ПрАТ "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" (позивач, орендар) укладено договір оренди обладнання №50/17 (далі - договір №50/17) (а. с. 11-18 у т. 1), згідно з п.1.1, 1.2 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно ПАТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", що перебуває на його балансі, а саме: трансформаторну підстанцію ПС 35/6 кВ "Прирейкова база", інвентарний №407/1, вартістю 261779,00 грн згідно з висновком №170516-М суб`єкта оціночної діяльності про вартість майна на 31.05.2017, за адресою: вул. Іршанська, 7, смт. Нова Борова, Хорошівський район, Житомирська область. Майно передається в оренду орендарю з метою енергозабезпечення об`єктів (прийняття та розподіл електричної енергії).

За п. 2.1-2.3 договору №50/17 орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами договору та акту приймання-передавання майна. З дати підписання представниками сторін зазначеного акту починається обчислення строку оренди і нарахування орендної плати. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно; орендар користується ним протягом строку оренди.

Передача майна в оренду здійснюється за балансовою вартістю станом на дату підписання акту прийому передачі. Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами), і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - вересень 2017 року 4584,80 грн (п. 3.1 договору №50/17).

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України (п. 3.3 договору №50/17).

Відповідно до п. 14.1 договору №50/17, договір укладено строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців, що діє з 25.10.2017 до 24.09.2020 включно.

Умови цього договору зберігають силу протягом усього строку цього договору, у тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством установлено правила, що погіршують становище орендаря, а в частині зобов`язань орендаря щодо орендної плати - до виконання зобов`язань (п. 14.2 договору №50/17).

За п.14.3,14.4 договору №50/17 зміни до його умов або розірвання допускаються за взаємної згоди сторін. Зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною. Реорганізація орендодавця або перехід права власності на орендоване майно третім особам не є підставою для зміни або припинення чинності цього договору, і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступників), за винятком випадку приватизації орендованого майна орендарем.

Чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації орендованого майна орендарем; загибелі орендованого Майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду; банкрутства Орендаря; ліквідація орендаря - юридичної особи (п. 14.5 договору №50/17).

У разі припинення або розірвання договору майно протягом 5 (п`яти) робочих днів повертається орендарем орендодавцю з обов`язковим підписанням акту приймання-передавання про повернення майна з оренди (п. 14.9 договору №50/17).

Якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі 10% від вартості майна, визначеної у звіті №170516-М про незалежну оцінку вартості майна, за користування майном за кожен день прострочення (п. 14.11 договору №50/17).

25.10.2017 сторонами підписано акт приймання-передання майна (а.с. 236, т. 1).

Додатковою угодою №1 від 25.09.2020 до договору №50/17 сторони погодили продовжити строк його дії до 31.12.2020 (а. с. 19 у т. 1).

У додатковій угоді №2 від 18.12.2020 до договору №50/17 сторони дійшли згоди продовжити строк його дії до 31.03.2021 включно (а. с. 20 у т. 1).

У додатковій угоді №3 від 31.03.2021 до договору №50/17 сторони погодили внести зміни до ряду пунктів розділу 3 "Орендна плата", а також продовжити строк дії договору до 30.04.2021 включно (а. с. 21 у т. 1).

На думку позивача, зміст договору №50/17 не відповідає Типовому договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності, затвердженому наказом ФДМУ №1774 від 23.08.2000, а саме:

- договір №50/17 містить нові розділи "4. Порядок приймання та передачі наданих послуг", "11. Оподаткування сторін", "12. Додержання сторонами антикорупційного законодавства України", "13. Обставини непереборної сили", "15. Інші умови", які відсутні у типовому договорі;

- розділ "5. Використання амортизаційних відрахувань і відновлення орендованого майна" не відповідає типовому договору;

- у розділі "6. Обов`язки орендаря" п. 6.10, 6.11 не відповідають типовому договору, а п. 6.12 залишився пустим;

- у розділі "7. Права орендаря" відсутній пункт стосовно суборенди майна; п. 7.4, 7.5, 7.6 не відповідають типовому договору;

- у договорі №50/17 відсутній п. 10.4, який передбачено у типовому договорі;

- у розділі "16. Додатки" додаток 3 "Технічна документація на Майно (об`єкт оренди)" не відповідає типовому договору, яким передбачено додаток: "звіт про оцінку/акт оцінки Майна, що передається в оренду"; такий додаток відсутній серед додатків договору №50/17;

- пункт 14.11 договору №50/17 не відповідає ст. 785 Цивільного кодексу України;

- договір №50/17 не містить погодження ПАТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" на його укладання; договір №50/17 укладено всупереч положення про Філію "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" ПАТ "Об єднана гірничо-хімічна компанія" та підписано не уповноваженою на те особою.

Крім того, позивач вважає, що укладення зазначених додаткових угод до оспорюваного договору суперечить вимогам типового договору. Додаткові угоди №2 від 18.12.2020 та №3 від 31.03.2021 укладено також всупереч вимогам ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 №157-ІХ, а додаткова угода №3 від 31.03.2021 укладена всупереч Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786.

Позивач також зазначає, що вищезазначені невідповідності договору №50/17 є суттєвими змінами змісту типового договору, що є порушенням ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України, що, у свою чергу, є підставою для визнання недійсними договору оренди обладнання №50/17 від 25.10.2017 та додаткових угод №1 від 25.09.2020, №2 від 18.12.2020 та №3 31.03.2021.

У відзиві на позовну заяву від 12.05.2022, вих. №112/324 відповідач зазначає, що на момент укладення договору №50/17, підстанція ПС 35/6 кВ "Прирейкова База" не була державним майном, а увійшла, як внесок до статутного капіталу ПАТ "ОГХК" і, відповідно, була його власністю; що директору філії Сівченку В. А. та його заступнику було видано довіреності, відповідно до яких їм надано право від імені товариства, зокрема, укладати договори, контракти та інші угоди відповідно до чинного законодавства, в тому числі, підписувати додаткові угоди, додатки, протоколи розбіжностей. Відповідач доводить, що дотримання типової форми договору не може звужувати право сторін на вільні договірні відносини, передбачені ст. 627 ЦК України, а також, звертає увагу суду, що позивач 4 роки та 7 місяців не висловлював жодних претензій щодо змісту та форми договору №50/17 (а. с. 66 - 172 у т. 1).

У відповіді на відзив від 23.05.2022 АТ "Житомиробленерго" спростовує заперечення відповідача, що підстанція ПС 35/6 кВ "Прирейкова База" не була державним майном, а також повторно посилається на аргументи, викладені у позовній заяві (а. с. 193 - 197 у т. 1).

У запереченні на відповідь на відзив від 10.06.2022, вих. №112/474 відповідач зазначає, що станом на дату подання позову АТ "Житомиробленерго" було відомо про необхідні повноваження у підписантів філії АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" як договору №50/17, так і додаткових угод до нього (а. с. 208 - 223 у т. 1).

2. Норми права, які застосував господарський суд.

За приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Оскільки договір оренди укладено 25.10.2017, на правовідносини сторін поширюється редакція Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 № 2269-XII (далі - Закон № 2269-XII) згідно із ч. 1, 2 ст. 2 якого орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснює, зокрема, Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна.

За абз. 3 ч. 1 ст. 4 Закону № 2269-XII, об`єктами оренди за цим Законом є, серед іншого, нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств.

Згідно з ч. 1-3 ст. 10 Закону № 2269-XII, істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; забезпечення виконання зобов`язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об`єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов`язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна. Укладений сторонами договір оренди в частині істотних умов повинен відповідати типовому договору оренди відповідного майна. Типові договори оренди державного майна розробляє і затверджує Фонд державного майна України, типові договори оренди майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, затверджують відповідно Верховна Рада АР Крим та органи місцевого самоврядування.

За згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені й інші умови.

Закон № 2269-XII втратив чинність 01.02.2020 у зв`язку із набранням законної сили Законом України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 №157-ІХ (далі - Закон №157-ІХ), який діяв на момент укладення сторонами додаткових угод до договору №50/17.

Частиною 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №157-ІХ (який набрав чинності 27.12.2019) передбачено, що договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

3. Щодо заявлених позовних вимог щодо визнання недійсними договору №50/17 та додаткових угод №1 від 25.09.2020, №2 від 18.12.2020 та №3 31.03.2021.

Положення ч. 2 ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1- 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду у складі суддів КГС від 07.04.2021 у справі № 910/1255/20, від 21.04.2021 у справі № 904/5480/19 та від 29.06.2021 у справі №916/2040/20).

Зазначені вище позиції є сталими і знайшли своє відображення у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14 (№ 3-449гс16), постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 910/13266/18, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 та від 12.12.2019 у справі № 910/13266/18.

Як свідчать матеріали справи, позивач у позовній заяві не обґрунтовує наявність порушених, невизнаних або оспорених прав, свобод чи його інтересів як сторони оскаржуваного договору у зв`язку з його укладенням, який в свою чергу, як встановив суд та не заперечували сторони, виконувався в повному обсязі протягом всього строку його дії, без будь-яких заперечень до його форми та змісту.

Однак, суд погоджується із аргументами позивача щодо невідповідності п. 14.11 договору №50/17 ч. 2 ст. 785 ЦК України, яка передбачає, що у випадку не виконання наймачем обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення. У той час же час, згідно з п. 14.11 договору №50/17 сторони дійшли згоди, що, якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі 10% від вартості майна, визначеної у звіті №170516-М про незалежну оцінку вартості майна, за користування майном за кожен день прострочення.

Оскільки ст. 785 ЦК України чітко визначає розмір неустойки, яку наймодавець має право вимагати від наймача у разі не виконання обов`язку щодо повернення речі та не передбачає встановлення сторонами іншого розміру майнової відповідальності, суд дійшов висновку, що договір №50/17 в частині п. 14.11 підлягає визнанню недійсним відповідно до статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 217 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

4. Висновок Господарського суду Житомирської області.

За ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині визнання недійсним пункту 14.11 розділу 14 договору оренди обладнання №50/17 від 25.10.2017.

5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Питання щодо розподілу судових витрат буде вирішено судом при винесенні додаткового рішення, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України

Керуючись ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним п. 14.11 договору №50/17 оренди обладнання від 25.10.2017, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", від імені якого виступила Філія "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Публічного акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" та Приватним акціонерним товариством "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго", такого змісту:

"14.11. Якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення Майна, Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплати неустойки у розмірі 10% від вартості Майна, визначеної у звіті №170516-М про незалежну оцінку вартості майна, за користування Майном за кожен день прострочення".

3. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 13.09.22

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу на електронну адресу :

3 - відповідачу на електронні адреси: ,