РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2022Справа № 910/19935/21
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Безрадній А.Л., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Національного банку України

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго

про стягнення 2 735 537,11 грн,

Представники сторін:

від позивача: Каратун Т.В.,

від відповідача: Позднякова І.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Національного банку України до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго про стягнення 2 735 537,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з повернення суми невикористаного авансу за договором № 100740/44/3-76 від 20.12.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 відкрито провадження у справі № 910/19935/21 та призначено підготовче засідання у справі на 12.01.2022.

20.12.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

30.12.2021 до суду від позивача надійшло клопотання про призначення судової економічної експертизи.

30.12.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

В підготовче засідання 12.01.2022 з`явилися представники сторін.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити в підготовчому засіданні перерву до 07.02.2022.

20.01.2022 до суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

В підготовче засідання 07.02.2022 з`явилися представники сторін.

Судом розглянуто клопотання відповідача про закриття провадження у справі, викладене у відзиві, з тих підстав, що Господарським судом міста Києва у рішенні від 24.11.2020 у справі № 910/10553/20 розглянутий позов до цього самого відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі відмовити через необґрунтованість, оскільки даний спір та спір у справі № 910/10553/20 не тотожні, підстави позовів та подані в їх обґрунтування докази частково відрізняються, як і заявлена до стягнення сума боргу.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів; оголосити в підготовчому засіданні перерву до 21.02.2022; запропонувати відповідачу надати питання для проведення експертизи.

21.02.2022 до суду від відповідача надійшли заперечення на клопотання про призначення експертизи.

В підготовче засідання 21.02.2022 з`явилися представники сторін.

Судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст. 183 ГПК України про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 16.03.2022.

Однак, судове засідання 16.03.2022 у справі не відбулося через введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

05.04.2022 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 12.04.2022 призначено судове засідання у справі 08.06.2022.

06.60.2022 до суду відповідачем подано доповнення до заперечення.

08.06.2022 до суду позивачем подано письмові пояснення щодо доповнення відповідача до заперечення.

В підготовче засідання 08.06.2022 з`явилися представники сторін.

Судом розглянуто клопотання позивача про призначення судової економічної експертизи.

За приписами ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Суд зазначає, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив у задоволенні клопотання позивача про призначення у справі судової економічної відмовити через необґрунтованість та відсутності необхідності, оскільки у даному випадку суд може встановити обставини, які входять до предмета доказування, та вирішити спір на підставі поданих сторонами доказів без застосування спеціальних знань.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 04.07.2022.

В судове засідання 04.07.2022 з`явилися представники сторін.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити перерву в судовому засіданні на 05.09.2022.

В судовому засіданні 05.09.2022 представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі, а представники відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 05.09.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

20.12.2018 між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго (Постачальник) та Національним банком України (Споживач) був укладений договір № 100740/44/3-76 (надалі також Договір), за умовами якого постачальник постачає споживачу електричну енергію 1-го класу напруги для забезпечення потреб електроустановок (об`єктів) споживача (далі електрична енергія), а споживач оплачує постачальнику вартість поставленої електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Додатковими договорами № 101349 від 31.07.2019, № 101304 від 12.07.2019, № 100916 від 28.01.2019, № 100914 від 28.01.2019 до вказаного договору вносилися зміни.

Відповідно до додатку до Договору «Таблиця цін», викладеного в редакції додаткового договору № 100916 від 28.01.2019, кількість електричної енергії становить 32 114 215,68 кВт/год, загальна вартість з урахуванням усіх податків і зборів 68 924 293,88 грн.

Відповідно до п. 3.2 Договору строк постачання електричної енергії - протягом 12 (дванадцяти) місяців від дати, зазначеної у листі Споживача, що передбачений у п. 3.1 цього Договору.

Пунктом 5.4. Договору визначено, що звітним періодом за цим Договором є календарний місяць.

Згідно з п. 5.5 Договору з урахуванням додаткового договору № 100914 від 28.01.2019 споживач щомісячно до 15 числа місяця, що передує звітному, надсилає Постачальнику Замовлення обсягів постачання електричної енергії за звітний місяць (електронну копію - на електронну адресу Постачальника: , а оригінал - поштовим відправленням).

Згідно з п. 5.6 Договору з урахуванням додаткового договору № 100914 від 28.01.2019 Постачальник щомісячно до 20 числа місяця, що передує звітному, на підставі отриманого від Споживача Замовлення обсягів постачання електричної енергії на звітний місяць складає та передає Споживачу рахунок про оплату електричної енергії.

Згідно з п. 5.7 Договору з урахуванням додаткового договору № 100914 від 28.01.201 оплата електричної енергії за цим Договором здійснюється на умовах попередньої оплати щомісячно до 25 числа місяця, що передує звітному, шляхом перерахування Споживачем грошових коштів на рахунок Постачальника на підставі наданого Постачальником рахунка про оплату електричної енергії.

Приймання - передача електричної енергії, поставленої Постачальником та прийнятої Споживачем у звітному місяці, оформляється шляхом підписання уповноваженими особами Сторін актів про приймання-передавання відповідно до даних комерційного обліку. При цьому, Постачальник не пізніше 12 (дванадцятого) числа місяця наступного за звітним місяцем складає та передає на підпис Споживачу відповідний акт про приймання-передавання; Споживач протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання акта про приймання-передавання, у разі відсутності зауважень, підписує цей акт та передає його один примірник Постачальнику або надає мотивовані зауваження та визначає строки для їх усунення (п. 5.10. Договору).

Пунктом 5.11. Договору встановлено, що у випадку, якщо фактичне споживання електричної енергії у звітному періоді виявиться меншим за обсяг електричної енергії, зазначений у Замовленні обсягів постачання електричної енергії на звітний місяць, надлишок сплачених у якості передньої оплати коштів, враховується при формуванні платежів наступних звітних періодів.

Також, підпунктом 2) пункту 7.2 Договору встановлено, що Постачальник зобов`язується нараховувати і виставляти рахунки Споживачу за електричну енергію відповідно до вимог та в порядку, передбачених Правилами ринку електричної енергії та цим Договором.

Позивачем в період з 01.01.2019 до 04.08.2019 було перераховано Постачальнику за Договором в якості оплати за постачання електричної енергії щомісячні авансові платежі у загальній сумі 49 316 689,07 грн, що підтверджено наступними меморіальними ордерами: № від 29.12.2018 на суму 6 921 571,74 грн, № від 30.01.2019 на суму 7 018 151,81 грн, № від 19.02.2019 на суму 5 256 683,17 грн, № від 20.03.2019 на суму 3 412 397,11 грн, № від 19.04.2019 на суму 5 096 124,70 грн, № від 21.05.2019 на суму 5 882 621,29 грн, № від 27.06.2019 на суму 7 082 308,88 грн, № від 18.07.2019 на суму 1 160 880,00 грн, № від 01.08.2019 на суму 7 485 949,83 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідно до даних з вузлів комерційного обліку, отриманих від операторів систем розподілу (передачі) електричної енергії щодо споживання електроенергії НБУ та на підставі щомісячних актів прийому-передачі електричної енергії, позивачем фактично спожито в період з 01.01.2019 до 04.08.2019 за Договором 17 884 771 Квт/год електричної енергії 1-го класу напруги, що підтверджується: Актом № 1 від 31.01.2019 за січень 2019 на суму 5 632 272,87 грн; Актом № 2 від 28.02.2019 за лютий 2019 на суму 4 206 499,91 грн; Актом № 3 від 31.03.2019 за березень 2019 на суму 4 913 695,68 грн; Актом № 4 від 30.04.2019 за квітень 2019 на суму 5 024 131,77 грн; Актом № 5 від 31.05.2019 за травень 2019 на суму 6 298 937,20 грн; Актом № 6 від 30.06.2019 за червень 2019 на суму 6 044 043,07 грн; Актом № 7 від 31.07.2019 за липень 2019 на суму 6 510 992,05 грн; Актом № 8 від 31.08.2019 за серпень 2019 на суму 710 025,40 грн (акт був складений та підписаний зі сторони ДПЗД Укрінтеренерго та надісланий Споживачу листом від 17.09.2019 вих. № 44/03.01-1194).

НБУ у період з 01 січня 2019 до 04 серпня 2019 за Договором фактично спожито електричної енергії на суму 39 340 597,95 грн. Таким чином, залишок невикористаного авансу за Договором склав 9 861 264,53 грн.

Листом від 27.10.2021 № 65-0006/100972 позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про повернення протягом 7 днів залишку авансу на суму 13 927 110,30 грн, а саме: за договором № 100740/44/3-76 від 20.12.2018 - 9 861 264,53 грн; за договором № 100741/44/3-75 від 20.12.2018 - 4 054 850,26 грн; за договором № 100987/44/3-37 від 28.02.2019 - 10 995,51 грн.

Вказаний лист отримано відповідачем 03.11.2021, отже останнім днем для повернення вказаних грошових коштів є 10.11.2021. Проте, у встановлений строк ДПЗД Укрінтеренерго вимогу не виконано, грошові кошти на рахунок НБУ не сплачено, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем. У зв`язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача суму авансу, сплачену за Договором, у розмірі 2 735 537,11 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що позивач просить суд розглянути спір, який вже фактично розглянутий Господарським судом міста Києва рішенням від 24.11.2020 у справі № 910/10553/20, що є неприпустимим. Так, на підтвердження своїх вимог позивач у цій справі № 910/10553/20 вже надавав акти про обсяг прийнятої електроенергії з січня по серпень 2019 року за спірним договором, відповідні обставини встановлені відповідним судовим рішенням. Це є підставою для закриття провадження у справі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Під час розгляду цієї господарської справи судом встановлено, що у липні 2020 року Національний банк України вже звертався до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго з позовом до Господарського суду міста Києва про стягнення заборгованості за Договором від 20.12.2018 №100740 у розмірі 4 373 133,98 грн. та 3% річних від простроченої суми 74 762,62 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов укладеного між сторонами Договору №100740 від 14.03.2018 позивачем було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 49 316 689,07 грн в якості авансового платежу за споживання електроенергії за період з 01.01.2019 по 31.08.2019, а фактично позивачем було спожито електроенергії на суму 44 943 555,09 грн, у зв`язку з чим, невикористаною залишилась сума авансу в розмірі 4 373 133,98 грн.

За наслідками розгляду вказаного спору суд ухвалив рішення № 910/10553/20 від 24.11.2020 про його повне задоволення, встановивши при цьому, зокрема, таке:

«Керуючись пунктом 5.10. Договору між НБУ та ДПЗД Укрінтеренерго було складено наступні Акти прийому - передачі електричної енергії:

Акт № 1 від 31.01.2019, обсяг прийнятої електричної енергії 2 624 271 кВт.год. на суму 5 632 272,87 грн.

Акт № 2 від 28.02.2019, обсяг прийнятої електричної енергії 1 959 954 кВт.год. на суму 4 206 499,91 грн.

Акт № 3 від 31.03.2019, обсяг прийнятої електричної енергії 2289 461 кВт.год. на суму 4 913 695,68 грн.

Акт № 4 від 30.04.2019, обсяг прийнятої електричної енергії 2 340 917 кВт.год. на суму 5 024 131,77 грн.

Акт № 5 від 31.05.2019, обсяг прийнятої електричної енергії 2 934 893 кВт.год. на суму 6 298 937,20 грн.

Акт № 6 від 30.06.2019, обсяг прийнятої електричної енергії 2 816 129 кВт.год. на суму 6 044 043,07 грн.

Акт № 7 від 31.07.2019, обсяг прийнятої електричної енергії 2 627 621 кВт.год. на суму 6 510 992,05 грн.

Акт № 8 від 20.01.2020, обсяг прийнятої електричної енергії 2 592 009 кВт.год. на суму 6 312 982,54 грн.

Таким чином, відповідно до даних з вузлів комерційного обліку, отриманих від операторів систем розподілу (передачі) електричної енергії щодо споживання електроенергії НБУ та на підставі щомісячних актів прийому-передачі електричної енергії, Національним банком фактично спожито 20 185 255,00 Квт/год електричної енергії 1-го класу напруги.

Отже, НБУ у період з 01 січня 2019 до 31 серпня 2019 за Договором №100740 від 20.12.2018 фактично спожито електричної енергії на суму 44 943 555,09 грн.

На виконання умов Договору позивачем в період з 01.01.2019 до 31.08.2019 сплачено Відповідачу в якості оплати за постачання електричної енергії щомісячні авансові платежі, а саме: 29.12.2018 перераховано 6 921 571,74 грн. за період постачання з 01.01.2019 по 31.01.2019;

30.01.2019 перераховано 7 018 151,81 грн. за період постачання з 01.02.2019 по 28.02.2019;

19.02.2019 перераховано 5 256 683,71 грн. за період постачання з 01.03.2019 по 31.03.2019;

20.03.2019 перераховано 3 412 397,11 грн. за період постачання з 01.04.2019 по 30.04.2019;

19.04.2019 перераховано 5 096 124,70 грн. за період постачання з 01.05.2019 по 31.05.2019;

21.05.2019 перераховано 5 882 621,29 грн. за період постачання з 01.06.2019 по 30.06.2019;

27.06.2019 перераховано 7 082 308,88 грн. за період постачання з 01.07.2019 по 31.07.2019;

18.07.2019 перераховано 1 160 880,00 грн. за період постачання з 01.07.2019 по 31.07.2019;

01.08.2019 перераховано 7 485 949,83 грн. за період постачання з 01.08.2019 по 31.08.2019.

Таким чином, НБУ в загальному розмірі було сплачено платежів на суму 49 316 689,07 грн.

Отже, загальна сума авансу, що підлягає поверненню ДПЗД "УКРІНТЕРЕНЕРГО" на користь НБУ за Договором складає 4 373 133,98 грн., та розраховано наступним чином:

49 316 689,07 грн. (сума авансу) - 44 943 555,09 грн. (сума за фактично спожиту електричну енергію) = 4 373 133,98 грн. (загальна сума авансу, що підлягає поверненню ДПЗД "УКРІНТЕРЕНЕРГО").».

Тобто, згаданим рішенням встановлено, що НБУ у період 01.01.2019 до 31.08.2019 фактично спожило електричної енергії на суму 44 943 555,09 грн. Фактично було перераховано 49 316 689,07 грн.

Надалі до Господарського суду міста Києва звернулося Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" з позовом до Національного банку України про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за серпень 2019 року, а саме, з 05.08.2019 по 31.08.2019 поставлену позивачем як постачальником останньої події, у розмірі 14 267 308,93 грн, яка складається з 10 648 819,66 грн основної заборгованості, 1 976 491,16 грн пені, 329 895,80 грн - інфляційних витрат та 1 312 102,31 грн 15% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі № 910/15663/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2021, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Національного банку України на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго 10 648 819,66 грн суми основного боргу, 263 498,81 грн 3 % річних, 279 254,72 грн інфляційних витрат та 167 874,02 грн витрат по сплаті судового збору, у задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Під час розгляду вказаної справи судом встановлено, що з 05.08.2019 Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго набуло статусу дефолтний, та з 05.08.2019 по 31.08.2019 постачання електричної енергії НБУ здійснювалося позивачем як постачальником останньої надії, а не на підставі Договорів від 20.12.2018 №100740, від 20.12.2018 №100741, від 28.02.2019 №100987/44/3-37 постачання електричної енергії за вільними цінами.

Як вказує позивач, про той факт, що договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» був укладений з НБУ 05.08.2019, а договір № 100740/44/3-76 від 20.12.2018 припинив свою дію не 01.09.2019, а з 05.08.2019 позивач дізнався більше ніж через рік після звернення з позовом до суду (справа № 910/15663/20).

Тобто, з огляду на викладене, наявна ситуація, коли рішенням суду № 910/10553/20 з відповідача на користь позивача було стягнуто суму переплати за період з 01.01.2019 до 31.08.2019 на підставі договору від 20.12.2018 №100740, а рішенням суду № 910/15663/20 фактично встановлено, що цей договір припинив свою дію з 05.08.2019.

Відповідно до матеріалів справи, самим відповідачем підписано та направлено супровідним листом № 44/03.01-1194 від 17.09.2019 для підписання позивачу акт від 31.08.2019 прийому-передачі електричної енергії за 1-4 серпня 2019 року за договором № 100740/44/3-76 від 20.12.2018, за яким вартість спожитої електричної енергії за 1-4 серпня 2019 року становить 710 025,40 грн.

Враховуючи зазначений акт прийому-передачі електричної енергії № 8 та акти № 1-7, позивачем розраховано, що вартість фактично спожитої позивачем електричної енергії за Договором у період з 01.01.2019 по 04.08.2019 становить 39 340 597,95 грн, в той час як сума перерахованого постачальнику авансу за цей період становить 49 316 689,07 грн, різниця - 9 976 091,12 грн.

За розрахунком позивача, яким віднято від указаної різниці ще 114 826,59 грн, що стягнуті на користь позивача виконавчою службою під час виконання наказу № 910/10553/20, залишок невикористаного авансу склав 9 861 264,53 грн.

Надалі позивачем направлено на адресу відповідача заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог № 18-0007/107811 від 15.11.2021, відповідно до якої позивачем, на підставі ст. 601 ЦК України та ст. 203 ГК України, повідомлено про часткове зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 11 191 573,19 грн та припинення грошових зобов`язань ДПЗД Укрінтеренерго, зокрема, за договором № 100740/44/3-76 від 20.12.2018 частково на суму 7 125 727,42 грн із залишком невиконаних грошових зобов`язань в сумі 2 735 537,11 грн.

Суд звертає увагу, що вказана заява чинна, заперечення відповідача щодо зарахування відсутні, як і відсутні докази визнання недійсним вказаного одностороннього правочину із зарахування.

Отже, саме відповідно до наведеного позивачем і заявлена заборгованість з повернення авансу за договором № 100740/44/3-76 від 20.12.2018 у розмірі 2 735 537,11 грн.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Суд звертається до правової позиції, наведеної у постановах Верховного суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, відповідно до наведеного вбачається, що позивач за договором № 100740/44/3-76 від 20.12.2018 у період 01.01.2019 до 04.08.2019 фактично спожив електричної енергії на суму 39 340 597,95 грн, за яку здійснив попередню оплату в сумі 49 316 689,07 грн, а тому дійсно різниця між спожитою електроенергією та оплаченими коштами у вказаний період становить 9 976 091,12 грн, на 7 125 727,42 грн з яких було здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою самого ж позивача.

Проте, у даному випадку суд не може залишити поза увагою чинне та таке, що набрало законної сили у встановленому порядку рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 у справі № 910/10553/20, яким уже стягнуто з відповідача на користь позивача суму переплати за договором № 100740/44/3-76 від 20.12.2018 у розмірі 4 373 133,98 грн.

Виданий на виконання вказаного рішення наказ від 11.01.2021 № 910/10553/20 таким, що не підлягає виконанню, в порядку ст. 328 ГПК України визнаний не був.

Однак, позивачем при поданні цього позову вказану обставину безпідставно не враховано, натомість від складу заборгованості (після зарахування) необґрунтовано віднято лише суму фактично отриманих коштів, стягнутих в ході виконавчого провадження з виконання рішення у справі № 910/10553/20 в розмірі 114 826,59 грн.

Суд зазначає, що стягнення заявленої позивачем суми переплати 2 735 537,11 грн паралельно з наявністю дійсного судового рішення у справі № 910/10553/20, невиконаного наказу та виконавчого провадження призведе до подвійного стягнення з відповідача фактично однієї і тієї ж заборгованості, що є неприпустимим згідно з Конституцією України.

Отже, у даному випадку, дотримуючись принципу справедливості судового розгляду, суд не вбачає правових та процесуальних підстав для задоволення заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 19.09.2022

Суддя Т. Ю. Трофименко