ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2022м. ХарківСправа № 922/4791/21

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Пономаренко Т.О.
при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Левченка Максима Олександровича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 )
до Концерну "Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28-А) в особі філії "Східна" (61098, м. Харків, вул. Переможців, 6-А, )
про стягнення заборгованості
за участю представників:
позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

06.12.2021 Фізична особа-підприємець Левченко Максим Олександрович звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна", в якій просить суд стягнути з Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" основний борг у розмірі 86 800,00 грн., 3% річних в розмірі 2 921,79 грн., інфляційні втрати у розмірі 9 710,44 грн., пеню у розмірі 5 291,55 грн., а також суму судового збору у розмірі 2 270,00 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 8 094,47 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання транспортно-експедиторських послуг №31/03/2020/1 від 31.03.2020 в частині розрахунку за надані експедиторські послуги з перевезення.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.12.2021 прийнято позовну заяву Фізичної особи-підприємця Левченка Максима Олександровича до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/4791/21. Визначено, розгляд справи №922/4791/21 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов (ст.251 ГПК України), строк 15 днів з дня отримання цієї ухвали для подання клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (ч.4 ст.250 ГПК України) та строк 5 днів на подання до суду заперечень на відповідь позивача на відзив з дня його отримання, оформлених відповідно до ст.167 ГПК України. Позивачу встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання (ст. 251 ГПК України). Роз`яснено сторонам, що у випадку неподання відповідачем відзиву та/або клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а також не подання позивачем відповіді на відзив у строки встановлені цією ухвалою розгляд справи буде відбуватися за наявними матеріалами після спливу строку встановленого для подання відповідачем клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та в межах строків встановлених статтею 248 ГПК України.

04.01.2022 через канцелярію Господарського суду Харківської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№67 від 04.01.2022), в якій просив суд у задоволенні позову відмовити повністю. Зазначив, що позивач вже звертався до господарського суду про той самий предмет і з тих самих підстав. Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/20167/20 позов задоволено повністю. Концерном це рішення було оскаржене в апеляційній інстанції. 20.07.2021 Північним апеляційним господарським судом було винесено постанову, якою апеляційну скаргу Концерну Військторгсервіс на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/20167/20 задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/20167/20 скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ФОП Левченку М.О. у задоволенні позову. Постанова Північного апеляційного господарського суду у справі №910/20167/20 набрала законної сили та не була оскаржена до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Також, як стверджує відповідач, сума зазначених у позовній заяві актів здачі- прийняття робіт та рахунків-фактур складає 90 000,00 грн. Проте, заборгованість, зазначена в тексті позовної заяви у розмірі 86 800,00 грн., взагалі не вказана в акті звіряння взаємних розрахунків, що був доданий позивачем до позовної заяви. Відтак, на переконання відповідача очевидним є невідповідність суми заборгованості, зазначеної в позовній заяві, фактично доданим матеріалам до позову, а тому сума позовних вимог є необґрунтованою. Зауважив, що позивачем не було додано до позовної заяви жодних товарно-транспортних накладних, які б підтверджували реальність надання транспортно-експедиторських послуг за договором і, що прямо йому суперечить.

Надані позивачем до суду заявки на перевезення вантажу Концерн "Військторгсервіс" вважає неналежним доказом, оскільки позивачем не надано доказів, що ці заявки мають відношення до позивача. Тобто, що саме він був одержувачем зазначених заявок. Зазначив, що в цих заявках не зазначено осіб, між якими укладено Договір про надання транспортно-експедиторських послуг. Особа, що звертається в заявці просить надати транспорт, а не послуги з перевезення, на чому наголошує позивач.

Також в заявках вказано лише назви населених пунктів без чіткого зазначення адреси одержувача та характеристик товару, який перевозиться.

Окрім того, Концерн вважає, що надані Позивачем акти здачі-прийняття робіт (послуг) №345/2020 від 03.10.2020, №356/2020 від 10.10.2020, №375/2020 від 17.10.2020 та №380/2020 від 24.10.2020 підписані не уповноваженою на це особою з боку філії "Східна" Концерну "Військторгсервіс. Тобто, Позивач не надав жодного належного доказу, що Котенко О М. є уповноваженою особою філії, яка мала право відповідно до довіреності, наказу, посадових обов`язків взагалі підписувати акти здачі-прийняття робіт (послуг). В той же час, сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, оскільки не є первинним бухгалтерським документом.

17.01.2022 через канцелярію господарського суду Харківської області від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№894 від 17.01.2022), в якій зазначив, що згадана відповідачем справа №910/20167/20 жодним чином не має відношення до справи №922/4791/21, адже сума стягнення боргу та відповідач в зазначених справах різняться. В постанові Північного апеляційного господарського суду та в рішенні Господарського суду міста Києва відповідачем зазначена філія «Південна» Концерну «Військторгсервіс».

Також представник позивача зазначив, що сума боргу (без врахування пені та штрафів), яка стягувалась у справі №910/20167/21 складала 121 800,00 грн., а сума боргу (без врахування пені за штрафів) у справі №922/4791/21 складає 86 800,00 грн., що підтверджено витягом із звіту аудиторської служби, який було подано разом з позовною заявою. В акті звірки взаємних розрахунків, наданому позивачем, загальна сума боргу складає 207 300,00 грн. На підставі зазначеного позивач вважає необгрунтованими посилання відповідача на те, що позивач вже звертався до суду про той самий предмет з тих самих підстав.

На переконання представника позивача, позивач надав обґрунтований розрахунок ціни позову та звернув увагу на те, що акт здачі-прийняття робіт та рахунок-фактура №345/2020 від 03,10.2020 на суму 26 400,00 грн. аудиторською перевіркою не був підтверджений на суму 3 200,00 грн., а тому сума боргу складає не 90 000,00 грн., а 86 800,00 грн. Як вбачається з фільтрованих виписок з банку (що налаються разом з відповіддю на відзив) останньою датою перерахунку коштів з боку відповідача на розрахунковий рахунок позивача було здійснено 26.10.2020 на суму 10 000,00 грн. Всього Концерном «Військторгсервіс» в особі філії «Східна» за надання транспортно-експедиторських послуг було сплачено кошти в розмірі 1 116 242,50 грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків та фільтрованими виписками з банку за період з 01.01.2020 по 14.01.2022. А тому станом на момент подання позовної заяви основний борг Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Східна» складає 86 800,00 грн. Зазначив, що в заявках, що були надані позивачем в якості доказів, зазначено номер договору, за яким надавались експедиторські послуги, та дані заявки підписані уповноваженою особою Концерну «Військторгсервіс», що підтверджується довіреністю від 22.06.2020.

Також, як стверджує представник позивача, Котенко О.М. на момент підписання актів здачі-прийняття робіт (послуг), був начальником філії «Східна» та, відповідно, був уповноважений на підписання документів від імені філії. Тим паче, що зазначені акти були скріплені печаткою підприємства, що свідчить про участь філії «Східна» в господарській операції.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.02.2022 вирішено перейти до розгляду справи №922/4791/21 за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено справу №922/4791/21 до розгляду у підготовчому засіданні на 02 березня 2022 року. Поновлено позивачу строк на подання відповіді на відзив. Прийнято до розгляду відповідь на відзив (вх.№894 від 17.01.2022) представника Фізичної особи-підприємця Левченка Максима Олександровича та долучено її до матеріалів справи. Витребувано у Концерна "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" для огляду оригінал положення про філію, чинне на період підписання актів, а саме з 03.10.2020 по 24.10.2020. Витребувано у Концерна "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" для огляду оригінал наказу про призначення на посаду начальника "Східної" філії Концерну "Військторгсервіс", чинний на період з 03.10.2020 по 24.10.2020. Зобов`язано Концерн "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" надати суду обґрунтовані пояснення чи перебував у трудових відносинах ОСОБА_1 із Концерном "Військторгсервіс" чи філією "Східна" Концерну "Військторгсервіс" у період з 03.10.2020 по 24.10.2020. Зобов`язано Концерн "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" надати суду докази повноважень уповноважених осіб філії, які у період з 03.10.2020 по 24.10.2020 мали право відповідно до довіреності, наказу, посадових обов`язків підписувати акти здачі-прийнягтя роби (послуг) від імені філії. Зобов`язано Концерн "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" надати суду пояснення, в яких пояснити наявність на актах здачі-прийняття робіт (послуг) №345/2020 від 03.10.2020, №356/2020 від 10.10.2020, №375/2020 від 17.10.2020 та №380/2020 від 24.10.2020 печатки "Східної" філії Концерну "Військторгсервіс". Зобов`язано Фізичну особу-підприємця Левченка Максима Олександровича надати суду товарно-транспортні накладні, які б підтверджували надання транспортно-експедиторських послуг за договором про надання транспортно-експедиторських послуг №31/03/2020/1 від 31.03.2020 у період з 03.10.2020 по 24.10.2020 за їх наявності. Встановлено, пояснення та витребувані докази надати суду у строк до 02.03.2022. Відповідачу, згідно статті 165 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов (за необхідності). Роз`яснено відповідачу, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Позивачу, згідно статті 166 ГПК України, встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання (за необхідності). Встановлено відповідачу строк 5 днів на подання заперечень на відповідь позивача на відзив, оформлених відповідно до ст.167 ГПК України. Звернуто увагу учасників справи, що подання доказів у справі здійснюється учасниками справи на стадії підготовчого провадження.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Підготовче засідання у справі, призначене на 02.03.2022, не відбулося у зв`язку із введенням Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 воєнного стану в Україні.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 №133/2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Законом України №2212-ІХ від 21.04.2022 затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.04.2022 відкладено розгляд справи №922/4791/21. Запропоновано усім учасникам справи, виходячи з поточної ситуації, разом з заявами по суті справи направити в суд і іншим учасникам справи свої пропозиції щодо дати призначення судового засідання та можливості їх участі у розгляді справи в режимі відеоконференції. Повідомлено учасників справи, що заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, додаткові письмові докази, висновки експертів, можуть бути ними подані в електронному вигляді на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі Електронний суд, поштою або дистанційними засобами зв`язку. Встановлено, про дату, час і місце наступного судового засідання учасників справи повідомити додатково відповідною ухвалою. З урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю - рекомендовано у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці представників учасників справи подавати до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності за наявними матеріалами в порядку ч. 3 ст. 196 ГПК України.

Законом України Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 22.05.2022 №2263-ІХ затверджено Указ Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.06.2022 підготовче засідання у справі №922/4791/21 призначено на 03 серпня 2022 року. Зобов`язано Концерн "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" виконати вимоги ухвали Господарського суду Харківської області від 07.02.2022 у строк до 02 серпня 2022 року. Зобов`язано Фізичну особу-підприємця Левченка Максима Олександровича виконати вимоги ухвали Господарського суду Харківської області від 07.02.2022 у строк до 02 серпня 2022 року. Доведено до відома учасників справи, що відповідно до п.1, п.3 ч.1 ст.135 Господарського процесуального кодексу України суд має право стягувати в дохід Державного бюджету України з винної особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу та за неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою. Звернуто увагу учасників справи на можливість розгляду справи за відсутності їх представників за наявними у справі матеріалами у разі подання відповідного клопотання відповідно до ч.3 ст.196 ГПК України. Роз`яснено учасникам справи можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідно до вимог статті 197 Господарського процесуального кодексу України. Роз`яснено учасникам справи положення ст.202 ГПК України, відповідно до якої неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи (заяви) по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Повідомлено учасників справи, що заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, додаткові письмові докази можуть бути ними подані в електронному вигляді на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі Електронний суд, поштою або дистанційними засобами зв`язку. зазначено, що учасникам справи необхідно письмово повідомити суд про оптимальний для них спосіб отримання інформації щодо розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 31 серпня 2022 року. Зобов`язано Концерн "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" виконати вимоги ухвали Господарського суду Харківської області від 07.02.2022 у строк до 02 серпня 2022 року. Зобов`язано Фізичну особу-підприємця Левченка Максима Олександровича виконати вимоги ухвали Господарського суду Харківської області від 07.02.2022 у строк до 02 серпня 2022 року. Доведено до відома учасників справи, що відповідно до п.1, п.3 ч.1 ст.135 Господарського процесуального кодексу України суд має право стягувати в дохід Державного бюджету України з винної особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу та за неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою. Звернуто увагу учасників справи на можливість розгляду справи за відсутності їх представників за наявними у справі матеріалами у разі подання відповідного клопотання відповідно до ч.3 ст.196 ГПК України. Роз`яснено учасникам справи можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідно до вимог статті 197 Господарського процесуального кодексу України. Роз`яснено учасникам справи положення ст.202 ГПК України, відповідно до якої неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи (заяви) по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

05.08.2022 на електронну скриньку суду від представника відповідача надійшла заява (вх.№7823 від 05.08.2022) про застосування строків позовної давності та клопотання (вх.№7824 від 05.08.2022) про закриття провадження у справі.

В обґрунтування заяви (вх.№7823 від 05.08.2022) про застосування строків позовної давності представник відповідача зазначив, що встановлений приписами ч.5 ст.315 ГК України шестимісячний строк позовної давності за вимогами про стягнення боргу за актом здачі-прийняття робіт (послуг) №345/2020 від 03.10.2020 сплив 12.04.2020; за актом від №356/2020 від 10.10.2020 - 20.04.2020; за актом від №375/2020 від 1 7.10.2020 - 26.04.2020; за актом від №380/2020 від 24.10.2020 - 02.05.2020.

В обґрунтування клопотання (вх.№7824 від 05.08.2022) про закриття провадження у справі представник відповідача зазначив, що позивач вже звертався до господарського суду про той самий предмет і з тих самих підстав. Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/20167/20 позов ФОП Левченка Максима Олександровича до Концерну Військторгсервіс в особі філії Східна Концерну Військторгсервіс про стягнення заборгованості за договором про надання транспортно-експедиторських послуг за №31/03/2020/1 від 31.03.2020 задоволено повністю. Концерном це рішення було оскаржене в апеляційній інстанції. Північним апеляційним господарським судом було винесено постанову у справі №910/20167/20 від 20.07.2021, якою апеляційну скаргу Концерну «Військторгсервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/20167/20 задоволено, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/20167/20 постановлено скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ФОП Левченку Максиму Олександровичу у задоволенні позову до Концерну Військторгсервіс" в особі філії Східна" Концерну Військторгсервіс про стягнення заборгованості за договором про надання транспортно-експедиторських послуг №31/03/2020/1 від 31.03.2020. Постанова Північного апеляційного господарського суду у справі №910/20167/20 набрала законної сили та не була оскаржена до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Судом вище вказані документи було прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи.

Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ Про затвердження Указу Президента України від 12.08.2022 №573/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

30.08.2022 через кабінет "Електронного Суду" від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі (вх.№8917 від 30.08.2022).

На виконання вимог ухвали від 07.02.2022 представник позивача зазначив, що ФОП Левченко Максима Олександровича було зобов`язано надати до суду товарно-транспортні накладні, які б підтверджували надання транспортно-експедиторських послуг за договором про надання транспортно-експедиторських послуг №31/03/2020/1 від 31.03.2020 у період з 03.10.2020 по 24.10.2020 за їх наявності. Однак у зв`язку із дією військового положення на території України, позивач був вимушений виїхати до міста Ужгород, в той час як оригінали товарно-транспортних накладних знаходяться в архіві підприємства в м. Суми, однак аналогічні дані наявні у відповідача. Адже на підставі зазначених товарно-транспортних накладних та видаткових накладних (якими підтверджуються поставки) здійснювалось приймання продуктів харчування та вони слугували підставою для сплати коштів за поставлену продукцію. Також представник позивача зазначив, що договірні відносини між позивачем та відповідачем існували протягом більше ніж півроку. За цей період відповідач справно сплачував кошти за надані транспортно-експедиторські послуги та було підписано декілька актів звірки взаємних розрахунків. Також позивачем, у якості доказів, було надано рахунки-фактури на оплату наданих послуг, акти здачі-прийняття робіт (послуг) та акт звірки взаємних розрахунків (на яких містяться печатки відповідача та підписи уповноваженої на те особи), заявки на надання транспортних послуг (підписані уповноваженим представником відповідача) та витяг з аудиторського звіту (яким підтверджено наявність боргу відповідача перед позивачем). На підставі зазначеного представник позивача вважає що надав достатні докази для підтвердження факту надання ним транспортно-експедиторських послуг відповідачу який, в свою чергу, не сплачує заборгованість майже два роки.

Судом вказані додаткові пояснення було прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи.

Представник позивача в судове засідання 31.08.2022 не з`явився, проте 30.08.2022 через кабінет "Електронного Суду" звернувся із заявою (вх.№8916 від 30.08.2022) про розгляд справи №922/4791/21 без участі представника позивача та позивача на підставі наявних у справі матеріалів.

Представник відповідача в судове засідання 31.08.2022 не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Згідно ч.2 ст.195 ГПК України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

За змістом статей 10, 12-2 Закону України Про правовий режим воєнного стану правосуддя в Україні в умовах воєнного стану має здійснюватися у повному обсязі, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відповідно до ст.26 Закону України Про правовий режим воєнного стану скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Через постійні обстріли міста Харкова ворожими військами будівля, у якій розміщується Господарський суд Харківської області, зазнала пошкоджень, а приміщення суду зазнали часткових руйнувань. З моменту введення воєнного стану та початку ведення активних бойових дій на території Харківської області суд не міг забезпечити безпеку учасників судових проваджень, апарату суду, суддів, а тому був вимушений обмежити присутність осіб у приміщенні суду до нормалізації обстановки з безпекою у регіоні та усунення руйнувань, у зв`язку з чим, у Господарському суді Харківської області було встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи.

Згідно з частиною 3 зазначеної статті судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Разом з цим, відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

При цьому, суди повинні забезпечувати безпеку учасників судового провадження, запобігти створенню перешкод для реалізації ними права на судовий захист та визначених законом процесуальних прав в умовах воєнного стану, коли реалізація учасниками справи своїх прав і обов`язків є суттєво ускладеною.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

За приписами статті 8 Конституції України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26 липня 2007 року; "ТОВ "Фріда" проти України", заява №24003/07, п. 33, 08 грудня 2016 року).

Відповідно до частини 1, пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Критерій розумності строку розгляду справи визначений у листі Верховного Суду України від 25 січня 2006 року №1-5/45 "Щодо перевищення розумних строків розгляду справ", в якому зазначено, що критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає в разі нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при переданні або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів для дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторного направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" зазначив, що [..] очевидно, для кожної справи буде свій прийнятний строк, і встановлення кількісного обмеження, чинного для будь-якої ситуації, було б штучним. Суд неодноразово визнавав, що неможливо тлумачити поняття розумного строку як фіксовану кількість днів, тижнів тощо (рішення у справі "Штеґмюллер проти Авторії"). Таким чином, у кожній справі постає питання оцінки, що залежатиме від конкретних обставин.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02 травня 2013 року, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15 березня 2012 року).

У статті 6 Конвенції закріплений принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист та доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі Ашингдейн проти Великої Британії).

З огляду на запровадження на території України воєнного стану, з метою всебічного, повного, об`єктивного розгляду справи, задля забезпечення сторонам конституційного права на судовий захист, приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, задля ефективної реалізації сторонами своїх процесуальних прав, а також враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого ч.2 ст.195 ГПК України.

Так, процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

Крім того, процесуальні документи щодо розгляду даної справи офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua) та знаходяться у вільному доступі.

При цьому, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Враховуючи положення ст.ст.13,74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

Витребувані ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.02.2022 докази сторони станом на 31.08.2022 суду не надали.

Згідно ч.2 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

З огляду на зазначене, оскільки ані позивач, ані відповідач витребувані докази суду не надали, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 31.08.2022 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

31.03.2020 між Фізичною особою-підприємцем Левченком Максимом Олександровичем (експедитор) та філією «Східна» Концерну «Військторгсервіс» (замовник) укладено договір про надання транспортно-експедиторських послуг №31/03/2020/1 (надалі - Договір), за умовами якого експедитор від свого імені чи від імені замовника забезпечує організацію перевезення, довірених замовником прийнятих від вантажовідправника вантажів автомобільним транспортом, а також може надавати/організовувати інші додаткові послуги про надання яких сторони дійшли згоди в заявці чи додатковій угоді.

Згідно з п.2.4 Договору, експедитор виконує організацію перевезення вантажів та надає додаткові послуги з організації перевезення на підставі письмових заявок, що надаються замовником і є невід`ємними частинами цього Договору. Заявка повинна оформлюватися у письмовій формі, підписуватися уповноваженими особами та бути завірена печатками сторін.

Підставою для одержання вантажу до перевезення перевізником чи експедитором є подорожній лист завірений печаткою перевізника чи експедитора, та довіреність від експедитора на право завантаження товару (п.2.5.Договору).

Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2020 (п.2.7.Договору).

Відповідно до п.3.1.4 Договору, експедитор зобов`язаний своєчасно доставити вантаж в пункт призначення та передати його належному вантажоодержувачу, який зазначений в ТТН. Здача вантажу вважається здійсненою, якщо в ТТН чітко відображені дані про вантажоотримувача, є його підпис та печатка.

Експедитор зобов`язаний проводити видачу вантажу належному вантажоотримувачу, який зазначений у заявці представникам юридичних осіб по довіреності та при наявності документа, що посвідчує особу (п.3.1.6.Договору).

При цьому Замовник зобов`язаний своєчасно проводити оплату експедитору послуг з організації перевезень і транспортно-експедиторського обслуговування вантажів в узгодженому розмірі, оплачувати рахунки експедитора за виконання ним доручень замовника в т.ч. виставлені за додаткові витрати, пов`язані з транспортуванням вантажів замовника, про наданні експедитором відповідних квитанцій або інших платіжних документів (п.3.2.7.Договору).

Пунктом 4.3. Договору сторони погодили, що тарифи на послуги експедирування узгоджуються для кожного перевезення окремо залежно від ситуації на ринку перевезень, та визначається в кожному випадку окремо за взаємною згодою сторін і вказується в заявці до цього Договору.

Платежі передбачені цією статтею, проводяться не пізніше ніж через п`ять (5) банківських днів з моменту отримання клієнтом рахунків-фактури за надання послуг або підтвердження фактичних витрат експедитора (п.4.7.Договору).

У разі прострочення платежів за цим Договором винна у простроченні сторона сплачує іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення (п.4.8.Договору).

Зазначений договір про надання транспортно-експедиторських послуг №31/03/2020/1 від 31.03.2020 зі сторони експедитора підписано Фізичною особою - підприємцем Левченком Максимом Олександровичем та засвідчено його печаткою, а зі сторони замовника начальником філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» Полончуком Романом Петровичем та засвідчено печаткою філії.

Довіреністю б/н від 22.06.2020, виданою начальником філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» Полончуком Романом Петровичем, уповноважено помічника начальника дільниці Семенова Дмитра Євгеновича на представництво інтересів філії, зокрема, підписувати видаткові та товарно-транспортні накладні, проводити звірку актів взаємних розрахунків з постачальниками, приймати товар, що відповідає ТУ і ДСТУ за накладними від контр агентів, подавати заявки контрагентам на продукцію. Довіреність діє до 31.12.2020.

В матеріалах справи містяться три заявки без номеру та дати, підписані помічником начальника дільниці філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» Семеновим Д. Є., зокрема:

- на підставі договору №31/03/2020/1 від 31.03.2020р Про надання транспортно-експедиторських послуг, надати транспорт для перевезення продуктів харчування, в період з 22 по 24 жовтня 2020 року за напрямком: м. Дніпро - смт. Гвардійське с. Велика Новоселка смт. Старий Крим - м. Кам`янеьке м. Маріуполь;

- На підставі договору №31/03/2020/1 від 31.03.2020р Про надання транспортно-експедиторських послуг, надати транспорт для перевезення продуктів харчування, в період з 14 по 17 жовтня 2020 року за напрямком: м. Дніпро - смт. Гвардійське - с. Велика Новоселка - смт. Старий Крим - м. Кам`янське - м. Маріуполь;

- На підставі договору №31/03/2020/1 від 31.03.2020р Про надання транспортно-експедиторських послуг, надати транспорт для перевезення продуктів харчування, в період з 15 по 17 жовтня 2020 року за напрямком: м. Дніпро - смт. Гвардійське - с. Велика Новоселка - смт. Старий Крим - м. Кам`янське - м. Маріуполь.

Як стверджує позивач, останнім на виконання умов Договору в період з 01.04.2020 по 24.10.2020 надано транспортно-експедиторські послуги на загальну суму 1 323 542,50 грн. Проте, відповідачем не здійснено оплату за надані послуги згідно акту здачі-прийняття робіт та рахунку-фактури №345/2020 від 03.10.2020 на суму 26 400,00 грн. (аудиторською перевіркою не підтверджено заборгованість на суму 3 200,00 грн.), акту здачі-прийняття робіт та рахунку-фактури №356/2020 від 10.10.2020 на суму 21 200,00 грн., акту здачі-прийняття робіт та рахунку-фактури №375/2020 від 17.10.2020 на суму 21 200,00 грн., акту здачі-прийняття робіт та рахунку-фактури №380/2020 від 24.10.2020 на суму 21 200,00 грн. А тому, станом на 03.12.2021 загальна заборгованість за вказаними актами здачі- прийняття робіт становить 86 800,00 грн.

Згідно акту здачі-прийняття робіт №345/2020 від 03.10.2020 на підставі Договору №31/03/2020/1 від 31.03.2020 експедитор виконав транспортно-експедиторські послуги (дата завантаження 30 вересня 2020 року, дата розвантаження 3 жовтня 2020 року, автомобіль : Ман АХ6881СХ, маршрут: м. Харків - м. Дніпро - смт Гвардійське - с. Велика Новоселка - смт Старий Крим - м. Кам`янське - м. Маріуполь - м. Дніпро) на загальну вартість робіт 26 400,00 грн. Акт зі сторони експедитора підписано Фізичною особою - підприємцем Левченком Максимом Олександровичем та засвідчено його печаткою, а зі сторони замовника начальником філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» Котенко Олександром Миколайовичем та засвідчено печаткою філії.

Згідно акту здачі-прийняття робіт №356/2020 від 10.10.2020 на підставі Договору №31/03/2020/1 від 31.03.2020 експедитор виконав транспортно-експедиторські послуги (дата завантаження 15 жовтня 2020 року, дата розвантаження 1 7 жовтня 2020 року, автомобіль: ДАФ ВТ3817СІ, маршрут: м. Днігіро - смт Гвардійське - с. Велика Новоселка - смт Старий Крим - м. Кам`янське - м. Маріуполь) на загальну вартість робіт 21 200,00 грн. Акт зі сторони експедитора підписано Фізичною особою - підприємцем Левченком Максимом Олександровичем та засвідчено його печаткою, а зі сторони замовника начальником філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» Котенко Олександром Миколайовичем та засвідчено печаткою філії.

Згідно акту здачі-прийняття робіт №375/2020 від 17.10.2020 на підставі Договору №31/03/2020/1 від 31.03.2020 експедитор виконав транспортно-експедиторські послуги (дата завантаження 14 жовтня 2020 року, дата розвантаження 1 7 жовтня 2020 року, автомобіль : ДАФ АМ 0784 II, маршрут: м. Дніпро - смт Гвардійське - с. Велика Новоселка - смт Старий Крим - м. Кам`янське - м. Маріуполь) на загальну вартість робіт 21 200,00 грн. Акт зі сторони експедитора підписано Фізичною особою - підприємцем Левченком Максимом Олександровичем та засвідчено його печаткою, а зі сторони замовника начальником філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» Котенко Олександром Миколайовичем та засвідчено печаткою філії.

Згідно акту здачі-прийняття робіт №380/2020 від 24.10.2020 на підставі Договору №31/03/2020/1 від 31.03.2020 експедитор виконав транспортно-експедиторські послуги (дата завантаження 22 жовтня 2020 року, дата розвантаження 24 жовтня 2020 року,

автомобіль : МАН НОМЕР_2 , маршрут: м. Дніпро - смт Евардійське - с. Велика Новоселка - смт Старий Крим - м. Кам`янське - м. Маріуполь) на загальну вартість робіт 21 200,00 грн. Акт зі сторони експедитора підписано Фізичною особою - підприємцем Левченком Максимом Олександровичем та засвідчено його печаткою, а зі сторони замовника начальником філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» Котенко Олександром Миколайовичем та засвідчено печаткою філії.

Жодних зауважень чи заперечень зазначені акти не містять.

На підставі вищевикладеного, позивачем виставлено відповідачу відповідні рахунки №345/2020 від 03.10.2020 на суму 26 400,00 грн., №356/2020 від 10.10.2020 на суму 21 200,00 грн., №375/2020 від 17.10.2020 на суму 21 200,00 грн. та №380/2020 від 24.10.2020 на суму 21 200,00 грн.

Як стверджує позивач, в порушення умов Договору, відповідач розрахунок за надані експедиторські послуги з перевезення не здійснив по сьогоднішній день.

Також, позивач на підтвердження наявності боргу відповідача перед позивачем надав Аудиторський звіт від 01.10.2021 №234/6/40/15.

Як свідчать матеріали справи, представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом від 08.10.2021 №20/М про надання копії аудиторського звіту, складеного за результатами проведеного дослідження філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс».

Департаментом внутрішнього аудиту Міністерства оборони України в межах повноважень розглянуто адвокатський запит представника позивача від 08.10.2021 №20/М про надання копії аудиторського звіту, складеного за результатами проведеного дослідження філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс». За результатами опрацювання направлено копію Аудиторського звіту Концерну Військторгсервіс від 01.10.2021 №234/6/40/15.

Як вбачається із Аудиторського звіту від 01.10.2021 №234/6/40/15, територіальним управлінням внутрішнього аудиту військових частин, безпосередньо підпорядкованих Міністерству оборони України та Головнокомандувачу Збройних Сил України проведено внутрішній аудит діяльності Концерну Військторгсервіс з 10.08.2021 по 01.10.2021.

Аудиторське дослідження проводилося на підставі п.1.10.2 Зведеного операційного плану діяльності з внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, територіальних управлінь внутрішнього аудиту та сектору внутрішнього аудиту Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту на 2021 рік (№20502/з від 31.12.2020).

Внутрішній аудит проведено за період діяльності з 01.09.2019 по 30.06.2021 Концерну.

Дослідженням охоплено управлінські рішення керівництва, фінансово-планові документи, фінансова, статистична та інші види звітності, господарські договори, регістри обліку, первинні та інші документи, які стосуються діяльності суб`єкта аудиту та його учасників.

Згідно з даними відповідей начальників філій встановлено, що в Концерні заборгованість за постачання продуктів харчування існувала й перед іншими постачальниками на загальну суму 4 306 037,66 грн., в тому числі перед ФОП "Левченко М. - 86 800,00 грн.

Як вказує позивач, аудиторською перевіркою не підтверджено заборгованість на суму 3 200,00 грн. згідно Акту здачі-прийняття робіт та рахунку-фактури №345/2020 від 03.10.2020 на суму 26 400,00 грн., а тому позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 86 800,00 грн., а не 90 000,00 грн.

Проте, жодних відомостей про Договір про надання транспортно-експедиторських послуг №31/03/2020/1 від 31.03.2020 чи Акти здачі-прийняття робіт №345/2020 від 03.10.2020, №356/2020 від 10.10.2020, №375/2020 від 17.10.2020, №380/2020 від 24.10.2020 Аудиторський звіт від 01.10.2021 №234/6/40/15 не містить.

Згідно Акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.04.2020 по 28.07.2021 заборгованість відповідача перед позивачем за договором про надання транспортно-експедиторських послуг №31/03/2020/1 від 31.03.2021 станом на 10.08.2021 становить 207 300,00 грн. Вказаний Акт звірки засвідчено підписом та печаткою позивача, а в графі "філія «Східна» Концерну «Військторгсервіс» міститься печатка філії та підпис невідомої особи.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В частині 1 статті 629 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 31.03.2020 між Фізичною особою - підприємцем Левченком Максимом Олександровичем (експедитор) та філією «Східна» Концерну «Військторгсервіс» (замовник) укладено договір про надання транспортно-експедиторських послуг №31/03/2020/1 (надалі - Договір), який зі сторони експедитора підписано Фізичною особою - підприємцем Левченком Максимом Олександровичем та засвідчено його печаткою, а зі сторони замовника начальником філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» Полончуком Романом Петровичем та засвідчено печаткою філії.

Згідно ч. 1 ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Відповідно до ст. 931 ЦК України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Згідно визначених термінів, що містяться в ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За приписами п.п. 2.1 розділу 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Згідно термінів та понять, які визначені у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (далі - Правила), товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Окрім того, згідно п.п. 3.7, 3.8 Правил на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник надає перевізнику при наявності Договору заявку відповідно до встановленої форми (додаток 4 до Договору). У разі масових перевезень вантажів, особливо будівельних на місця будівництв, а також сільськогосподарських вантажів для їх переробки або у місця довгострокового зберігання, замовник повинен до заявки додати також погоджений з перевізником графік виконання перевезень із зазначенням добового або середньодобового обсягу перевезень, а також початку і кінця роботи змін.

Заявка подається перевізнику у строк, визначений Договором. За погодженням із перевізником замовник може передати заявку на перевезення вантажів електронними чи іншими засобами зв`язку. У цьому випадку в такій заявці мають бути необхідні відомості, які характеризують найменування та кількість вантажу, адреси вантаження та розвантаження, відстані перевезення та рід упаковки.

Так, в матеріалах справи містяться три заявки без номеру та дати, підписані помічником начальника дільниці філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» Семеновим Д. Є., на підставі довіреністі б/н від 22.06.2020, виданої начальником філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» Полончуком Романом Петровичем, а саме:

- про надання на підставі договору №31/03/2020/1 від 31.03.2020р Про надання транспортно-експедиторських послуг транспорту для перевезення продуктів харчування, в період з 22 по 24 жовтня 2020 року за напрямком: м. Дніпро - смт. Гвардійське с. Велика Новоселка смт. Старий Крим - м. Кам`янеьке м. Маріуполь;

- Про надання на підставі договору №31/03/2020/1 від 31.03.2020р Про надання транспортно-експедиторських послуг транспорту для перевезення продуктів харчування, в період з 14 по 17 жовтня 2020 року за напрямком: м. Дніпро - смт. Гвардійське - с. Велика Новоселка - смт. Старий Крим - м. Кам`янське - м. Маріуполь;

- Про надання на підставі договору №31/03/2020/1 від 31.03.2020р Про надання транспортно-експедиторських послуг транспорту для перевезення продуктів харчування, в період з 15 по 17 жовтня 2020 року за напрямком: м. Дніпро - смт. Гвардійське - с. Велика Новоселка - смт. Старий Крим - м. Кам`янське - м. Маріуполь.

Пунктом 4.3. Договору сторони погодили, що тарифи на послуги експедирування узгоджуються для кожного перевезення окремо залежно від ситуації на ринку перевезень, та визначається в кожному випадку окремо за взаємною згодою сторін і вказується в заявці до цього Договору.

Проте, у зазначених заявках в порушення п.4.3. Договору тарифи на послуги експедирування не вказано.

Пунктом 3.1.6. Договору сторони визначили, що експедитор зобов`язаний проводити видачу вантажу належному вантажоотримувачу, який зазначений у заявці представникам юридичних осіб по довіреності та при наявності документа, що посвідчує особу.

Як вбачається із наданих позивачем заявок, графи «вантажоотримувач» вказані заявки не містять.

Разом з цим, довіреністю б/н від 22.06.2020, виданою начальником філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» Полончуком Романом Петровичем, уповноважено помічника начальника дільниці Семенова Дмитра Євгеновича на представництво інтересів філії, зокрема, підписувати видаткові та товарно-транспортні накладні, проводити звірку актів взаємних розрахунків з постачальниками, приймати товар, що відповідає ТУ і ДСТУ за накладними від контр агентів, подавати заявки контрагентам на продукцію. Довіреність видана до 31.12.2020.

Доказів прийняття спірних послуг, зокрема, отримання вантажу, помічником начальника дільниці Семеновим Дмитром Євгеновичем матеріали справи не містять.

Також сторони погодили, що підставою для одержання вантажу до перевезення перевізником чи експедитором є подорожній лист завірений печаткою перевізника чи експедитора, та довіреність від експедитора на право завантаження товару (п.2.5.Договору).

Ані подорожнього листа завіреного печаткою перевізника чи експедитора, ані довіреності від експедитора на право завантаження товару матеріали справи не містять.

Позивач на підтвердження позовних вимог надає акти здачі-прийняття робіт та рахунки-фактури №345/2020 від 03.10.2020 на суму 26 400,00 грн., №356/2020 від 10.10.2020 на суму 21 200,00 грн., №375/2020 від 17.10.2020 на суму 21 200,00 грн., №380/2020 від 24.10.2020 на суму 21 200,00 грн.

Суд зазначає, що рахунок-фактура за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер.

Фактично рахунок-фактура є розрахунково-платіжним документом, який передбачає тільки виставлення певних сум до оплати покупцям за поставлені (фактично поставлені) товари чи надані (фактично надані) послуги. А отже надані позивачем рахунки фактури не є належним доказом підтвердження надання останнім транспортно-експедиторських послуг відповідачу.

Надані позивачем акти здачі-прийняття робіт №345/2020 від 03.10.2020 на суму 26 400,00 грн., №356/2020 від 10.10.2020 на суму 21 200,00 грн., №375/2020 від 17.10.2020 на суму 21 200,00 грн., №380/2020 від 24.10.2020 на суму 21 200,00 грн. зі сторони експедитора підписано Фізичною особою - підприємцем Левченком Максимом Олександровичем та засвідчено його печаткою, а зі сторони замовника начальником філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_1 та засвідчено печаткою філії.

Відповідач вважає, що надані позивачем акти здачі-прийняття робіт (послуг) №345/2020 від 03.10.2020, №356/2020 від 10.10.2020, №375/2020 від 17.10.2020 та №380/2020 від 24.10.2020 підписані неуповноваженою на це особою з боку філії "Східна" Концерну "Військторгсервіс". Тобто, позивач не надав жодного належного доказу, що Котенко О.М. є уповноваженою особою філії, яка мала право відповідно до довіреності, наказу, посадових обов`язків взагалі підписувати акти здачі-прийняття робіт (послуг).

В свою чергу позивач стверджує, що ОСОБА_1 на момент підписання відповідних актів здачі-прийняття робіт (послуг) був начальником філії "Східна" та, відповідно, був уповноважений на підписання документів від імені філії.

Доказів того, що ОСОБА_1 був уповноважений на підставі довіреності, положення, наказу тощо підписувати акти здачі-прийняття робіт (послуг) №345/2020 від 03.10.2020, №356/2020 від 10.10.2020, №375/2020 від 17.10.2020 та №380/2020 від 24.10.2020 матеріали справи не містять.

Ухвалою суду від 07.02.2022 витребувано у Концерна "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" для огляду оригінал положення про філію, чинне на період підписання актів, а саме з 03.10.2020 по 24.10.2020, оригінал наказу про призначення на посаду начальника "Східної" філії Концерну "Військторгсервіс", чинний на період з 03.10.2020 по 24.10.2020. Зобов`язано Концерн "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" надати суду обґрунтовані пояснення чи перебував у трудових відносинах ОСОБА_1 із Концерном "Військторгсервіс" чи філією "Східна" Концерну "Військторгсервіс" у період з 03.10.2020 по 24.10.2020. Зобов`язано Концерн "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" надати суду докази повноважень уповноважених осіб філії, які у період з 03.10.2020 по 24.10.2020 мали право відповідно до довіреності, наказу, посадових обов`язків підписувати акти здачі-прийнягтя роби (послуг) від імені філії. Зобов`язано Концерн "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" надати суду пояснення, в яких пояснити наявність на актах здачі-прийняття робіт (послуг) №345/2020 від 03.10.2020, №356/2020 від 10.10.2020, №375/2020 від 17.10.2020 та №380/2020 від 24.10.2020 печатки "Східної" філії Концерну "Військторгсервіс".

Відповідачем витребувані доказі суду не надано.

Згідно із ч.1 ст.10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Судом перевірено інформацію в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте відомості щодо повноваження ОСОБА_1 на представництво "Східної" філії Концерну "Військторгсервіс" у період з 03.10.2020 по 24.10.2020 у вказаному реєстрі відсутні.

Також, як на підставу задоволення своїх вимог, позивач посилаються на Аудиторський звіт Аудиторський звіт від 01.10.2021 №234/6/40/15.

Як вбачається із Аудиторського звіту від 01.10.2021 №234/6/40/15, територіальним управлінням внутрішнього аудиту військових частин, безпосередньо підпорядкованих Міністерству оборони України та Головнокомандувачу Збройних Сил України проведено внутрішній аудит діяльності Концерну Військторгсервіс з 10.08.2021 по 01.10.2021.

Аудиторське дослідження проводилося на підставі п.1.10.2 Зведеного операційного плану діяльності з внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, територіальних управлінь внутрішнього аудиту та сектору внутрішнього аудиту Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту на 2021 рік (№20502/з від 31.12.2020).

Внутрішній аудит проведено за період діяльності з 01.09.2019 по 30.06.2021 Концерну.

Дослідженням охоплено управлінські рішення керівництва, фінансово-планові документи, фінансова, статистична та інші види звітності, господарські договори, регістри обліку, первинні та інші документи, які стосуються діяльності суб`єкта аудиту та його учасників.

Як вбачається із Аудиторського звіту від 01.10.2021 №234/6/40/15, згідно з даними відповідей начальників філій встановлено, що в Концерні заборгованість за постачання продуктів харчування існувала й перед іншими постачальниками на загальну суму 4 306 037,66 грн., в тому числі перед ФОП "Левченко М. - 86 800,00 грн.

Як вказує позивач, аудиторською перевіркою не підтверджено заборгованість на суму 3 200,00 грн. згідно Акту здачі-прийняття робіт та рахунку-фактури №345/2020 від 03.10.2020 на суму 26 400,00 грн., проте, жодних відомостей про Договір про надання транспортно-експедиторських послуг №31/03/2020/1 від 31.03.2020 чи Акти здачі-прийняття робіт №345/2020 від 03.10.2020, №356/2020 від 10.10.2020, №375/2020 від 17.10.2020, №380/2020 від 24.10.2020 вказаний Аудиторський звіт від 01.10.2021 №234/6/40/15 не містить.

Дослідивши Аудиторського звіту від 01.10.2021 №234/6/40/15 судом встановлено, що вказаний звіт не підтверджує заборгованість відповідача за Актами здачі-прийняття робіт №345/2020 від 03.10.2020, №356/2020 від 10.10.2020, №375/2020 від 17.10.2020, №380/2020 від 24.10.2020 згідно Договору про надання транспортно-експедиторських послуг №31/03/2020/1 від 31.03.2020, а лише містить інформацію про те, що в Концерні заборгованість за постачання продуктів харчування за період діяльності з 01.09.2019 по 30.06.2021 існувала й перед іншими постачальниками, в тому числі перед ФОП "Левченко М. на суму 86 800,00 грн.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність» від 21.12.2017 р. №2258-VIII, аудиторський звіт - це документ, підготовлений суб`єктом аудиторської діяльності за результатами аудиту фінансової звітності (консолідованої фінансової звітності) відповідно до міжнародних стандартів аудиту та вимог цього закону.

Аудитор - фізична особа, яка підтвердила кваліфікаційну придатність до провадження аудиторської діяльності, має відповідний практичний досвід та включена до Реєстру аудиторів та суб`єктів аудиторської діяльності(п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність»).

Аудиторська діяльність - незалежна професійна діяльність аудиторів та суб`єктів аудиторської діяльності, зареєстрованих у Реєстрі аудиторів та суб`єктів аудиторської діяльності, з надання аудиторських послуг (п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність»).

Суб`єкт аудиторської діяльності - аудиторська фірма або аудитор, що відповідає таким критеріям: провадить аудиторську діяльність як фізична особа - підприємець або провадить незалежну професійну діяльність; набув права на провадження аудиторської діяльності на підставах та в порядку, передбачених цим Законом; включений до Реєстру як суб`єкт аудиторської діяльності (п.21 ч.1 ст.1 Закону України «Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність»).

Матеріали справи не містять доказів того, що територіальне управління внутрішнього аудиту військових частин, безпосередньо підпорядкованих Міністерству оборони України та Головнокомандувачу Збройних Сил України або його працівники, які складали та засвідчували Аудиторський звіт від 01.10.2021 №234/6/40/15, є суб`єктами аудиторської діяльності.

Внутрішній аудиторський звіт територіального управління внутрішнього аудиту військових частин, безпосередньо підпорядкованого Міністерству оборони України та Головнокомандувачу Збройних Сил України є виключно аудитом щодо оцінки діяльності Концерну Військторгсервіс та його філій, як суб`єкта господарювання.

На обґрунтування позовних вимог, позивачем разом із позовом в якості доказу надано Акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.04.2020 по 28.07.2021.

Згідно Акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.04.2020 по 28.07.2021 заборгованість відповідача перед позивачем за договором про надання транспортно-експедиторських послуг №31/03/2020/1 від 31.03.2021 станом на 10.08.2021 становить 207 300,00 грн.

Як встановлено судом, означений Акт звірки окрім заборгованості за актами здачі-прийняття робіт (послуг) №345/2020 від 03.10.2020, №356/2020 від 10.10.2020, №375/2020 від 17.10.2020 та №380/2020 від 24.10.2020 містить відомості про заборгованість на підставі інших актів здачі-прийняття робіт за період з 01.04.2020 по 03.10.2020. При цьому, як вбачається із вказаного Акту, відповідачем проводилася оплата, зокрема, у період з 03.10.2020 по 26.10.2020 на загальну суму 65 000,00 грн. Згідно яких саме Актів здачі-прийняття робіт проводилася така оплата, з вказаного Акту звірки інформація не вбачається.

При цьому, вказаний Акт звірки засвідчено підписом та печаткою позивача, а в графі "філія «Східна» Концерну «Військторгсервіс» міститься печатка філії та підпис невідомої особи.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин.

Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо.

Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.

Подібні правові висновки щодо оцінки акту звірки викладено у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 08.05.2018 у справі № 910/16725/17, від 17.10.2018 у справі № 905/3063/17, від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17, від 20.04.2021 у справі №910/14518/19.

В свою чергу відповідач стверджує, що позивач вже звертався до господарського суду про той самий предмет і з тих самих підстав у справі №910/20167/20 у зв`язку із чим просить суд закрити провадження у справі №922/4791/21.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Як вбачається із інформації наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, рішенням Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/20167/20 позов ФОП Левченка Максима Олександровича до Концерну Військторгсервіс в особі філії « Південна » Концерну Військторгсервіс про стягнення заборгованості за договором про надання транспортно-експедиторських послуг за №31/03/2020/1 від 31.03.2020 задоволено повністю.

Концерном це рішення було оскаржене в апеляційній інстанції.

Постановою Північного апеляційного господарського суду у справі №910/20167/20 від 20.07.2021 апеляційну скаргу Концерну «Військторгсервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/20167/20 задоволено. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/20167/20 скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Постанова Північного апеляційного господарського суду у справі №910/20167/20 набрала законної сили.

Як встановлено судом, позивач у справі №910/20167/20 обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що у період 15.04.2020 по 26.09.2020 відповідачу були надані транспортно-експедиторських послуг на підставі Договору про надання транспортно-експедиторських послуг №31/03/2020/1 від 31.03.2020.

Разом з цим, у справі №922/4791/21 позивач стверджує, що ним були надані транспортно-експедиторських послуг на підставі Договору про надання транспортно-експедиторських послуг №31/03/2020/1 від 31.03.2020 у період з 03.10.2020 по 24.10.2020 згідно Актів здачі-прийняття робіт №345/2020 від 03.10.2020, №356/2020 від 10.10.2020, №375/2020 від 17.10.2020 та №380/2020 від 24.10.2020.

Тобто, у справі №910/20167/20 та №922/4791/21 позивач дійсно просить стягнути заборгованість за надані транспортно-експедиторських послуг на підставі Договору про надання транспортно-експедиторських послуг №31/03/2020/1 від 31.03.2020, проте така заборгованість виникла у різні періоди та є різними предметами спору.

З огляду на зазначене, суд не вбачає законних підстав для задоволення клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

Разом з цим, згідно п.п.11.1, 11.2 Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Разом з цим, п.3.1.4 Договору сторони визначили, що експедитор зобов`язаний своєчасно доставити вантаж в пункт призначення та передати його належному вантажоодержувачу, який зазначений в ТТН. Здача вантажу вважається здійсненою, якщо в ТТН чітко відображені дані про вантажоотримувача, є його підпис та печатка.

Суд вважає посилання позивача на введення воєнного стану в Україні, як на підставу неможливості надання товарно-транспортних накладних на перевезення вантажу, з огляду на наступне.

За змістом статей 10, 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя в Україні в умовах воєнного стану має здійснюватися у повному обсязі, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Суд зазначає, що чинним процесуальним законом на сьогоднішній день не внесено змін та не передбачено можливості продовження процесуального строку, зокрема, на подання доказів у справі на підставі введення в Україні воєнного стану.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Господарський процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справ, для сприяння їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Зловживання процесуальними правами є можливим, якщо внаслідок реалізації права створюється перешкода у вирішенні завдань судочинства, зокрема господарського.

Механізм зловживання процесуальними правами зводиться до того, що особа, яка прагне до досягнення певних правових наслідків, здійснює процесуальні дії (бездіяльність), зовні "схожі" на юридичні факти, з якими закон пов`язує настання певних наслідків. Незважаючи на те, що такі дії мають повністю штучний характер, тобто не підкріплюються фактами об`єктивної дійсності, певні правові наслідки, які вигідні особі, все ж таки можуть існувати.

Наведені положення процесуального законодавства спрямовані на те, щоб забезпечити ефективність правосуддя, не допускати порушення з боку такого учасника (його уповноваженого представника) своїх обов`язків.

Позивач з даною позовною заявою звернувся до суду 06.12.2021, а провадження у справі судом було відкрито 08.12.2021.

Згідно з ч.2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до вимог статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Так, ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.02.2022 зобов`язано Фізичну особу-підприємця Левченка Максима Олександровича надати суду товарно-транспортні накладні, які б підтверджували надання транспортно-експедиторських послуг за договором про надання транспортно-експедиторських послуг №31/03/2020/1 від 31.03.2020 у період з 03.10.2020 по 24.10.2020 за їх наявності.

Витребувані ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.02.2022 докази позивач станом на 31.08.2022 суду не надав.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В порушення вищезазначеного позивач не надав суду на обґрунтування своїх позовних вимог у встановлені процесуальні строки первинні документи на підтвердження виконання умови Договору, а саме товарно-транспортні накладні на перевезення вантажу, які є основним документом на перевезення вантажів згідно чинного законодавства України та визначені сторонами у Договорі, як докази підтвердження доставити вантажу в пункт призначення та передачі його належному вантажоодержувачу.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За таких обставин, оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог з підстав необґрунтованості позову, суд не вбачає законних підстав для задоволення заяви відповідача про застосування позовної давності у цій справі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.2 ч.4 ст.129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, з врахуванням приписів ст.129 ГПК України, витрати щодо сплати судового збору та витрати на правничу допомогу покладається на позивача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Фізичної особи-підприємця Левченка Максима Олександровича до Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "12" вересня 2022 р.

Суддя Т.О. Пономаренко