РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2022Справа № 910/4820/22
за позовом Державного підприємства "Бориспільське лісове господарство"

до Губенка Василя Андрійовича

про стягнення 77 022,00 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Бориспільське лісове господарство» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Губенка Василя Андрійовича про стягнення 77 022,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.07.2020 та 29.07.2020 позивачем було помилково перераховано грошові кошти у сумі 77 022,00 грн на розрахунковий рахунок відповідача, а оскільки між сторонами відсутні господарські правовідносини такі кошти є безпідставно набутими відповідачем та мають бути стягнуті на користь позивача у вказаному розмірі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.06.2022 позовну заяву залишено без руху.

07.07.2022 на електронну пошту суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки у справі № 910/4820/22 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд доходить висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Так, враховуючи, що предметом позову у даній справі є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2022 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; запропонувати відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; встановити відповідачу строк для подання заперечень - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

09.09.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив, у якому відповідач зазначив, що наразі Губенко Василь Андрійович не є фізичною особою-підприємцем, відтак, дана справа не підсудна господарському суду, тому провадження у справі має бути закрите. Поряд з цим, що стосується суті позовних вимог, то відповідач стверджує, що позивачем не надано суду доказів списання коштів з рахунку позивача та зарахування їх на рахунок відповідача; перерахування грошових коштів очевидно не було помилковим, оскільки здійснювалось не одноразово, а чотирма платежами, однак, позивач не проводив будь-яких службових розслідувань, відтак, з матеріалів справи не вбачається рахункової помилки позивача та щонайменшої недобросовісності відповідача, а отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Так щодо підсудності даної справи та наявності/відсутності підстав для закриття провадження у справі № 910/4820/22, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

З матеріалів справи № 910/4820/22 вбачається, що відповідачем у справі визначено Фізичну особу-підприємця Губенка Василя Андрійовича, разом з тим, з поданих відповідачем документів судом встановлено, що наразі Фізичну особу-підприємця Губенка Василя Андрійовича припинено.

Згідно зі статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється за правилами іншого судочинства.

Разом з тим, статтею 20 Господарського процесуального кодексу України визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.

Статтею 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 127/23144/18.

Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що ним помилково на рахунок відповідача, який на час здійснення відповідних банківських операцій був фізичною особою-підприємцем, перераховано грошові кошти, що фактично мали бути перераховані іншим суб`єктам господарювання в межах виконання договірних зобов`язань, тобто, спір у справі № 910/4820/22 виник у зв`язку зі здійсненням позивачем господарської діяльності.

Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Зазначена норма кореспондується зі статтею 50 Цивільного кодексу України.

За змістом частини першої статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України).

Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Частиною 9 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до частини 1 статті 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Враховуючи, що спірна сума коштів була перерахована позивачем в межах здійснення ним господарської діяльності на рахунок Губенка Василя Андрійовича , як рахунок фізичної-особи підприємця, зобов`язання з повернення таких коштів за наявності правових підстав було покладене саме на Губенка Василя Андрійовича як фізичну особу-підприємця та не припинилося у зв`язку з припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою, а відтак, даний спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, належним відповідачем у справі є фізична особа - Губенко Василь Андрійович , підстави для закриття провадження у справі № 910/4820/22 відсутні, з огляду на що в задоволенні клопотання представника відповідача судом відмовлено.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві та відповідачем у відзиві, суд

ВСТАНОВИВ:

21.07.2020 та 29.07.2020 Державним підприємством «Бориспільське лісове господарство» було здійснено перерахування грошових коштів у загальному розмірі 77 022,00 грн на розрахунковий рахунок UA 0644796, код ЄДРПОУ згідно з платіжними дорученнями № 4196 від 21.07.2020 на суму 11 065,00 грн з призначенням платежу: за ремонт автомобіля, зг.рахунка № 11 від 20.07.2020 року, ОКПО , договір № 1 від 24.01.2017 року без ПДВ; № 4198 від 21.07.2020 року на суму 38 000,00 грн з призначенням платежу: № за МПП, рахунок № 0074/0000194 від 21.07.2020 року, договір № 6 від 09.01.2018; № 4296 від 29.07.2020 року на суму 7 957,00 грн з призначенням платежу: за перевезення деревини, рахунок № 453 від 28.07.2020 року по договору 14/11/19 від 14.11.2019; № 4299 від 29.07.2020 року на суму 20 000,00 грн з призначенням платежу: оплата за авто послуги акт № 22 від 20.07.2020 року, договір № 27 від 29.01.2014 року.

Позивач зазначає, що Державне підприємство «Бориспільське лісове господарство» не мало жодних господарських правовідносин з власником вищезазначеного розрахункового рахунку, відповідні суми коштів мали бути перераховані іншим суб`єктам господарювання в межах виконання договірних зобов`язань, тобто, відповідачем набуто грошові кошти у розмірі 77 022,00 грн без достатньої правової підстави.

Судом встановлено, що позивачем на адресу відповідача було направлено Вимогу про повернення коштів № 164 від 26.04.2021 та Вимогу про повернення коштів № 253 від 06.07.2021, у яких зазначено реквізити для повернення помилково перерахованих коштів (докази направлення містяться в матеріалах справи).

Проте, як зазначає позивач, вимоги відповідачем виконані не були, відповідну суму коштів на рахунок позивача не повернуто, що і стало підставою для звернення до суду.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що позивачем не надано суду доказів списання коштів з рахунку позивача та зарахування їх на рахунок відповідача; перерахування грошових коштів очевидно не було помилковим, оскільки здійснювалось не одноразово, а чотирма платежами, однак, позивач не проводив будь-яких службових розслідувань, відтак, з матеріалів справи не вбачається рахункової помилки позивача та щонайменшої недобросовісності відповідача, а отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

- повернення виконаного за недійсним правочином;

- витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

- повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

- відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Разом з тим, норми даної статті підлягають застосуванню, коли одна сторона безпідставно утримує майно іншої сторони та при цьому в неї відсутнє відповідне договірне зобов`язання з повернення цього майна.

При тому, набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Відповідні висновки про застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 №6-100цс15 та постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 927/468/17, від 07.05.2018 у справі № 921/512/17-г.

Суд зазначає, що норми розділу 83 Цивільного кодексу України (Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави) є загальними нормами, що регулюють зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, що можуть слугувати засобом регулювання правовідносин за відсутності спеціальних норм.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Судом було встановлено, що 21.07.2020 та 29.07.2020 Державним підприємством «Бориспільське лісове господарство» було здійснено перерахування грошових коштів у загальному розмірі 77 022,00 грн, отримувач: ПП Губенко В.А., код: НОМЕР_1 .

Згідно з платіжним дорученням № 4196 від 21.07.2020 на суму 11 065,00 грн призначення платежу є наступним: за ремонт автомобіля, зг.рахунка № 11 від 20.07.2020 року, ОКПО , договір № 1 від 24.01.2017 року без ПДВ.

У матеріалах справи наявні копії рахунку № 11 від 20.07.2020 та акту виконаних робіт згідно рахунку № 11 від 20.07.2020, з яких вбачається, що ФОП Лебеда Андрій Петрович передав, а ДП «Бориспільське лісове господарство» прийняло роботи на суму 11 065,00 грн.

З банківської виписки по особовому рахунку ДП «Бориспільське лісове господарство» вбачається, що кореспондентом за платіжним документом № 4196 від 21.07.2020 є ПП Лебеда А.П.

Згідно з платіжним дорученням № 4198 від 21.07.2020 року на суму 38 000,00 грн призначення платежу є наступним: № за МПП, рахунок № 0074/0000194 від 21.07.2020 року, договір № 6 від 09.01.2018.

У матеріалах справи наявні копії рахунку-фактури № 0074/0000194 від 21.07.2020 року та видаткової накладної 0074/0000194 від 23.07.2020 року, яка містить посилання на договір поставки № 6 від 09.01.2018, та з яких вбачається, що ТОВ «Лівайн Торг» передало, а ДП «Бориспільське лісове господарство» прийняло товар на суму 38 000,00 грн.

З банківської виписки по особовому рахунку ДП «Бориспільське лісове господарство» вбачається, що кореспондентом за платіжним документом № 4198 від 21.07.2020 є ТОВ «Лівайн Торг».

Згідно з платіжним дорученням № 4296 від 29.07.2020 року на суму 7 957,00 грн призначення платежу є наступним: за перевезення деревини, рахунок № 453 від 28.07.2020 року по договору 14/11/19 від 14.11.2019.

У матеріалах справи наявні копії рахунку № 453 від 28.07.2020 та акту надання послуг № 452 від 28.07.2020, який містить посилання на договір № 14/11/19 від 14.11.2019, та з яких вбачається, що ТОВ «Спецлогістиккомплект» надало ДП «Бориспільське лісове господарство» послуги вартістю 7 957,00 грн.

З банківської виписки по особовому рахунку ДП «Бориспільське лісове господарство» вбачається, що кореспондентом за платіжним документом № 4296 від 29.07.2020 є ТОВ «Спецлогістиккомплект».

Згідно з платіжним дорученням № 4299 від 29.07.2020 року на суму 20 000,00 грн призначення платежу є наступним: оплата за авто послуги акт № 22 від 20.07.2020 року, договір № 27 від 29.01.2014 року.

У матеріалах справи наявна копія акту надання послуг № 22 від 22.07.2020, який містить посилання на договір № 27 від 29.01.2014, і з якого вбачається, що ФОП Кіт Володимир Михайлович надав ДП «Бориспільське лісове господарство» послуги загальною вартістю 61 795,85 грн.

З банківської виписки по особовому рахунку ДП «Бориспільське лісове господарство» вбачається, що кореспондентом за платіжним документом № 4299 від 29.07.2020 є ПП Кіт Володимир Михайлович.

Так, частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на встановлені вище обставини, суд зазначає, що позивачем надано до суду належні та допустимі докази, які підтверджують обставину набуття відповідачем коштів без достатньої правової підстави, поряд з цим, відповідачем в межах розгляду даної справи не надано доказів, які б спростовували доводи позивача, а саме підтверджували наявність правової підстави для отримання спірної суми коштів, зокрема, підтверджували наявність договірних зобов`язань між сторонами.

Суд звертає увагу, що положення Глави 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

З наявних у матеріалах справи доказів не вбачається, що спірна сума коштів була перерахована відповідачу, як заробітна плата чи інші прирівняні до неї платежі, відтак, до даних правовідносин норми ст. 1215 ЦК України не застосовуються.

Викладеним вище спростовуються доводи відповідача, які зазначені ним у відзиві.

Судом було встановлено, що позивачем на адресу відповідача було направлено Вимогу про повернення коштів № 164 від 26.04.2021 та Вимогу про повернення коштів № 253 від 06.07.2021, у яких зазначено реквізити для повернення помилково перерахованих коштів (докази направлення містяться в матеріалах справи).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на встановлені вище обставини, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження повернення відповідачем позивачу спірної суми коштів, суд дійшов до висновку, що грошові кошти у розмірі 77 022,00 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача як такі, що набуті відповідачем без достатньої правової підстави, а відтак, позовні вимоги Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство» підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача з огляду на задоволення позову.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Губенка Василя Андрійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства "Бориспільське лісове господарство" (08324, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Лісова, 1; ідентифікаційний код: 00992102) грошові кошти у розмірі 77 022 (сімдесят сім тисяч двадцять дві) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Картавцева