РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.08.2022Справа № 910/17330/21

Господарський суд міста Києва у складі:

судді - Бондаренко - Легких Г. П.,

за участю секретаря - Конон В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали господарської справи №910/17330/21

За позовом Державної екологічної інспекції Столичного округу (03035 м. Київ, вул. Солом`янська, 1)

До Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5) в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" (03035, м. Київ, вул. Льва Толстого, буд. 61)

Про відшкодування збитків в розмірі 3 127 487, 55 грн

За участі представників сторін:

Від позивача: Хазанов А. В., самопредставництво, витяг з ЄДРПОУ;

Від відповідача: Жуковський Я. А., довіреність №б/н від 15.12.2021.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна екологічна інспекція Столичного округу (далі за текстом - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" про відшкодування збитків в розмірі 3 127 487,55 грн, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів.

Позовні вимоги обґрунтовані обставинами здійснення відповідачем у період з 21.04.2013 до 15.02.2017 забору підземної води без дозволу на спеціальне користування. Розмір збитків, які позивач просить стягнути з відповідача, обрахований у відповідності до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Мінприроди від 20.07.2009 № 389. У позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача суму збитків в розмірі 3 127 487, 55 грн, з них:

70 % від суми, що становить 2 189 41, 28 грн на розподільчий рахунок Дніпровського району міста Києва;

30 % від суми, що становить суму в розмірі 938 246, 26 грн на користь спеціального фонду Державного бюджету України.

Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

02.11.2021 Господарський суд міста Києва ухвалою залишив позовну заяву без руху та встановив позивачеві п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня вручення ухвали від 02.11.2021

09.11.2021 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові уточнення до позовної заяви, які на переконання суду є заявою про усунення недоліків позову та якими позивачем усунуто недоліки позовної заяви. встановлені ухвалою суду від 02.11.2021.

22.11.2021 Господарський суд міста Києва ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання у справі на 14.12.2021.

13.12.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшли: відзив; заява про застосування строків позовної давності; заява про закриття провадження у справі.

В судове засідання 14.12.2021 прибули представники сторін. Суд, розглянувши в судовому засіданні заяву відповідача про закриття провадження у справі та заслухавши позицію сторін щодо поданої заяви, постановив ухвалу про відмову у задоволенні заяви про закриття провадження у справі №910/17330/21, повний текст якої складено 20.12.2021. В даному судовому засіданні, суд на місці ухвалив оголосити перерву в підготовчому судовому засіданні до 20.01.2022, про що представників сторін повідомлено під розписку.

В судове засідання 20.01.2022 прибули представники сторін, представник позивача подав в судовому засіданні додаткові пояснення по справі, що були долучені до справи за резолюцією головуючого судді. Суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 22.02.2022, про що представників сторін було повідомлено під розписку.

В судове засідання 22.02.2022 прибули представники сторін, суд, заслухавши в судовому засіданні вступні слова представників сторін, на місці ухвалив оголосити перерву в судовому засіданні по суті справи на 24.03.2022, про що присутніх учасників справи повідомлено під розписку.

11.04.2022 через канцелярію суду засобами електронного зв`язку від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Судове засідання, призначене на 24.03.2022, не відбулось, у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення росії на територію України та введенням указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX зі змінами, внесеними Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом Президента України №259/2022 від 18 квітня 2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 № 2212-IX в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та відсутністю можливості забезпечити розгляд справи у відкритому судовому засіданні із забезпеченням безпеки працівників суду та відвідувачів суду.

08.06.2022 Господарський суд міста Києва ухвалою-викликом повідомив сторін про визначення нової дати судового засідання по суті справи на 28.06.2022, що надсилалась на поштову адресу сторін.

15.06.2022 та 17.06.2022 через канцелярію суду засобами поштового та електронного зв`язку (без ЕЦП) від відповідача надійшли клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 28.06.2022 через канцелярію суду засобами електронного зв`язку від відповідача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 28.06.2022 прибув представник позивача. У зв`язку з неявкою відповідача, суд на місці ухвалив, відкласти судове засідання по суті справи на 02.08.2022, про що представника позивача повідомлено під розписку, а відповідачу надіслано на поштову адресу ухвалу виклик-повідомлення.

05.07.2022 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

11.07.2022 суд ухвалою відмовив у задоволенні клопотання відповідача про участь у судового засідання в режимі відеоконференції в приміщені Господарського суду Дніпропетровської області.

В судове засідання 02.08.2022 прибули представники сторін. В судовому засіданні суд дослідив докази у справі, та перейшов до судових дебатів сторін. Представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши долучені до матеріалів справи докази, заслухавши позиції учасників справи, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

I. Фактичні обставини, що стали підставою спору (підстави позову).

Державною екологічною інспекцією Столичного округу (надалі - позивач) на підставі звернення Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 11.01.2019 №ЦЦТех-10/26 щодо проведення заходу державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства Товариством та його територіальними підрозділами, наказу Державної екологічної інспекції України від 15.05.2019 за №145 «Про проведення позапланової перевірки» та направлення на проведення позапланової перевірки від 15.05.2019 за №12 у період з 21.05.2019 по 24.05.2019 проведено позапланову перевірку щодо додержання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього середовища Виробничим підрозділом «Київського територіального управління» Філії «Центру будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі - відповідач).

За результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) позивачем складено Акт №279, в якому вказано наступне:

- відповідач здійснює забір підземних вод з трьох артезіанських свердловин на підставі дозволу на спеціальне водокористування №Укр-775-Кіє, що виданий Управлінням екології та природних ресурсів Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрації) 16.02.2017, терміном дії до 16.02.2020. З 2013 року по 15.02.2017 року відповідач здійснював забір підземних вод без дозволу на спеціальне водокористування.

- таким чином, під час проведення перевірки виявлені порушення Виробничим підрозділом «Київського територіального управління» Філії «Центру будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» положень п. 9 ч. 1 ст. 44 Водного кодексу України, які полягали в тому, що відповідачем у період з 21.04.2013 по 15.02.2017 здійснювався забір підземної води без дозволу на спеціальне водокористування.

Проведення позапланової перевірки дотримання Виробничим підрозділом «Київського територіального управління» Філії «Центру будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища було здійснено в присутності заступника начальника відповідача - Западні В`ячеслава Володимировича, підпис якого міститься на останній сторінці акту.

Згідно листа відповідача від 18.06.2019 №7/1625 останній повідомив позивача, що Виробничий підрозділ «Київське територіальне управління» Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» розпочав свою діяльність з 01.07.2017 року, та надати інформацію про видобуток води за період до 01.07.2017 немає можливості, натомість за період з 01.01.2019 до 27.05.2019 по Дарницькій дільниці водопостачання, видобуток води склав 62 403 м етрів кубічних води.

Натомість, відповідно до наданої Державним агентством водних ресурсів України (лист від 25.07.2019 №4425/3/3/11-19) звітності про використання води за формою 2ТП-водгосп (річна), відповідачем за 2013-2018 роки забрано підземних вод (підземні води (ПО) - вода забрана із природних водних об`єктів, яка відповідає нормативам якості питної води або очищена до такої якості; підземні води (ПП) - вода, що відображається як «використана на питні і санітарно-гігієнічні потреби населення» згідно Кодів категорії якості забраної, одержаної, переданої і скинутої води, що є додатком №2 до Порядку ведення державного обліку водокористування, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 16.03.2015 №78):

2013 рік - 288, 5 тис. куб. м (підземні води ПО), 33, 9 тис куб. м. (підземні води ПП);

2014 рік - інформація відсутня;

2015 рік - 192, 0 тис. куб. м (підземні води ПО), 29, 6 тис. куб. м (підземні води ПП);

2016 рік - 196, 9 тис. куб. м (підземні води ПО), 34, 9 тис. куб. м (підземні води ПП);

2017 рік - 146, 8 тис куб. м. (підземні води ПО), 29, 8 тис. куб. м (підземні води ПП).

Згідно розрахунку розміру відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання води із підземних джерел без спеціального дозволу на спеціальне водокористування за період з 21.03.2013 до 15.02.2017, виконаного старшим державним інспектором з ОНПС Столичного округу О. Скляр-Литвяковою та перевіреного старшим державним інспектором з ОНПС Столичного округу А. Єфімовим, загальний розмір збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання підземних вод без спеціального дозволу на спеціальне водокористування становить 3 127 487, 55 грн за загальний об`єм використаної води в цей період - 716, 78 тис. куб. м.

Розрахунок розміру відшкодування збитків здійснено згідно "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів", затвердженої наказом Мінприроди від 20.07.2009 № 389 зі подальшими змінами.

З метою усунення порушень вимог природоохоронного законодавства, виявлених під час перевірки проведеної з 21.05.2019 по 24.05.2019 державними інспекторами з ОНПС Столичного округу Скляр-Литвяковою О. О. та Алєксєєнко І. О. 30.05.2019 складено припис.

Державна екологічна інспекція Столичного округу звернулась до Виробничого підрозділу «Київське територіальне управління» Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з претензією від 28.08.2019 № 89/2019 про відшкодування збитків в сумі 3127487, 55 грн, заподіяних державі внаслідок самовільного користування водою із підземних джерел, втім відповідач вимоги претензії не виконав, збитки завдані державі внаслідок водокористування за відсутності дозволу у розмірі 3127487, 55 грн не відшкодував, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

ІІ. Предмет позову.

Предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача збитків в розмірі 3 127 487,55 грн, заподіяних державі внаслідок порушення відповідачем законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування) в період з 21.04.2013 до 15.02.2017.

ІІІ. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.

(1) позивачем на підставі звернення Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 11.01.2019 №ЦЦТех-10/26 щодо проведення заходу державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства Товариством та його територіальними підрозділами, наказу Державної екологічної інспекції України від 15.05.2019 за №145 «Про проведення позапланової перевірки» та направлення на проведення позапланової перевірки від 15.05.2019 за №12 у період з 21.05.2019 по 24.05.2019 проведено позапланову перевірку щодо додержання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього середовища відповідачем;

(2) за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) позивачем складено Акт №279, в якому встановлено, що відповідач здійснює забір підземних вод з трьох артезіанських свердловин, з яких у період з 21.04.2013 до 15.02.2017 забір підземних вод здійснювався без дозволу на спеціальне водокористування;

(3) проведення позапланової перевірки було здійснено в присутності заступника начальника відповідача - Западні В`ячеслава Володимировича, підпис якого міститься на останній сторінці акту;

(4) на основі наданої Державним агентством водних ресурсів України (лист від 25.07.2019 №4425/3/3/11-19) звітності про використання води за формою 2ТП-водгосп (річна) та у відповідності до "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів", затвердженої наказом Мінприроди від 20.07.2009 № 389 зі подальшими змінами, розрахунок розміру відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання води із підземних джерел без спеціального дозволу на спеціальне водокористування за період з 21.04.2013 до 15.02.2017 становить 3 127 487, 55 грн за об`єм використаної води - 716, 78 тис. куб. м;

(5) позивач звертався до відповідача з претензією від 28.08.2019 № 89/2019 про відшкодування збитків в сумі 3127487, 55 грн, втім останній вимоги претензії не виконав, збитки завдані державі внаслідок водокористування за відсутності дозволу не відшкодував.

IV. Заперечення відповідача у справі.

Відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав:

(1) позивачем під час проведення позапланової перевірки у період з 21.05.2019 по 24.05.2019 порушені вимоги Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»;

(2) позивач не довів факту забруднення артезіанських свердловин внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів (здійснення забору води без дозволу на спеціальне водокористування);

(3) в період переоформлення дозволу відповідач сплачував податок за користування водою у 5-му розмірі, відповідно до пункту 255.11.15 та пункту 255.11.13 Податкового кодексу України, а також вживав заходів для отримання дозволу на спеціальне водокористування;

(4) позивач вже скористався своїм правом притягнути відповідача до відповідальності за забір води без дозволу на спеціальне водокористування у період з 01.05.2013 до 01.06.2016 шляхом звернення до Господарського суду міста Києва у грудні 2017 року у справі №910/21840/17, а повторне притягнення до відповідальності є протиправним та таким, що порушує норми статті 61 Конституції України;

13.12.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності, яка обґрунтована наступним:

(1) у грудні 2017 року Державна екологічна інспекція у м. Києві звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення збитків у розмірі 2 672 724, 46, заподіяних державні внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів;

(2) в якості обґрунтування правових підстав позову, Державна екологічна інспекція у м. Києві посилалась на те, що виробничим структурним підрозділом філії АТ «Українська залізниця» у період з 01.05.2013 до 01.06.2016 здійснювався забір підземної води без дозволу на спеціальне водокористування, факт чого був встановлений під час проведення планової перевірки у період з 01.06.2016 по 21.06.2016 на підставі наказу Державної екологічної інспекції України від 30.05.2016 №56 та направлення Державної екологічної інспекції України від 30.05.2016 №22;

(3) отже, факт забору води у період з 01.05.2013 до 01.06.2016 без дозволу на спеціальне водокористування був відомий позивачу ще 21.06.2016 (останній день проведення перевірки) та за захистом свого порушеного права у справі №910/17330/21 позивач звернувся поза межами встановленого трирічного строку позовної давності, а отже у задоволенні позову слід відмовити.

V. Оцінка судом доказів та висновки суду.

Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача збитків у розмірі 3 127 487,55 грн, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування) у період з 21.04.2013 до 15.02.2017.

За таких обставин, для вирішення спору по суті, суду необхідно відповісти на такі питання, що входять до предмету доказування:

- чи підтверджений факт видобутку відповідачем підземних вод з артезіанських свердловин без спеціального дозволу?

- чи доведено факт завдання відповідачем збитків державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів?

- чи є позовні вимоги позивача обґрунтованими та в якій частині?

- чи є строк позовної давності за вимогами позивача про стягнення збитків, таким, що сплив, а відтак, чи підлягають застосуванню судом наслідки спливу строку позовної давності, з огляду на заяву відповідача про це?

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, Суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Водні відносини в Україні регулюються Водним Кодексом України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими актами законодавства.

Завданням водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково-обґрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об`єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування (стаття 2 Водного кодексу України).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Згідно зі статтею 6 Водного кодексу України, води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування, яке може буди загальним або спеціальним.

Згідно з положеннями статті 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Відповідно до статті 48 Водного кодексу України, спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

При цьому, згідно із статтею 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування, який видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства.

Пунктом 9 частини першої статті 44 Водного кодексу України визначено, що водокористувачі зобов`язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Юридичною природою даного спору є стягнення шкоди, завданої державі за водокористування без спеціального дозволу і при вирішенні даного спору підлягають встановленню факти відповідного видобутку води без дозволу на спеціальне водокористування та перевірка їх доказами.

Положенням про виробничий структурний підрозділ «Київська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» затвердженого Наказом філії «БМЕС» АТ «Укрзалізниця» від 17.09.2021 №157 визначено, що підрозділ є виробничим структурним філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця», входить до її складу, знаходиться у виробничому та адміністративному підпорядкуванні Філії та діє від імені Товариства (п. 2.1. Положення). Метою діяльності Підрозділу є задоволення потреб товариства та інших суб`єктів господарювання усіх форм власності у будівництві, експлуатації будівель і споруд, здійснення діяльності у сфері видобутку води, водопостачання і водовідведення стічних вод, будівництва, реконструкції та ремонту об`єктів інфраструктури залізничного транспорту, виробництві будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, у наданні інших послуг та робіт, здійснення інших видів діяльності, передбачених положенням про Філію, отримання прибутку від здійснення господарської діяльності (п. 3.1. Положення).

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем на підставі звернення Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 11.01.2019 №ЦЦТех-10/26 щодо проведення заходу державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства Товариством та його територіальними підрозділами, наказу Державної екологічної інспекції України від 15.05.2019 за №145 «Про проведення позапланової перевірки» та направлення на проведення позапланової перевірки від 15.05.2019 за №12 у період з 21.05.2019 по 24.05.2019 проведено позапланову перевірку щодо додержання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього середовища відповідачем.

За результатами проведення в період з 21.05.2019 по 24.05.2019 позапланового заходу державного нагляду (контролю) державними інспекторами з ОНПС Столичного округу складено Акт №279, відомості про уповноважених посадових осіб позивача на проведення перевірки містяться в переліку складу комісії, що є додатком до наказу Державної екологічної інспекції України від 15.05.2019 №145 «Про проведення позапланової перевірки». Крім того, проведення позапланової перевірки було здійснено в присутності заступника начальника відповідача - Западні В`ячеслава Володимировича, підпис якого міститься на останній сторінці акту.

Актом №279 встановлено, що відповідач здійснює забір підземних вод з трьох артезіанських свердловин з яких у період з 21.04.2013 до 15.02.2017 забір підземних вод здійснювався без дозволу на спеціальне водокористування.

Суд відхиляє заперечення відповідача в частині того, що позивачем під час проведення позапланової перевірки у період з 21.05.2019 по 24.05.2019 на підставі наказу Державної екологічної інспекції України від 15.05.2019 №145 та направлення Державної екологічної інспекції України від 15.05.2019 №12 порушені вимоги Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», з наступних підстав.

Перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України.

Згідно статті 10 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право оскаржувати в установленому законом порядку неправомірні дії органів державного нагляду (контролю) та їх посадових осіб.

Натомість, матеріали справи не містять доказів оскарження відповідачем в порядку адміністративного судочинства неправомірних дій Державної екологічної інспекції Столичного округу та її посадових осіб під час здійснення державного нагляду (контролю) в ході позапланової перевірки, що мала місце в період з 21.05.2019 по 24.05.2019 та формування у зв`язку з цим висновків, викладених в акті перевірки №279, такий акт також не оскаржувався, а зауваження до акта відповідачем не надавались. Більше того, відповідач був обізнаний щодо виявлених порушень при проведенні перевірки, про що свідчить підпис уповноваженої особи підприємства, а отже обставини встановлені у вказаному акті породжують для відповідача відповідні юридичні наслідки.

В даному випадку, позивач звертається з метою вирішення спору про стягнення збитків, завданих державі в порядку господарського судочинства, посилаючись на норми статті 1166 ЦК України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), згідно з ч. ч. 1, 2 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, яка не відповідає вимогам закону, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права. У правовідносинах, що розглядаються, шкода - це фактично міра відповідальності.

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) вина завдавача шкоди, але за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону, обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

На позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, а відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Частиною другою статті 1166 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Оскільки, при вирішенні даного спору слід виходити з презумпції вини правопорушника, то саме відповідач повинен довести, що шкоду завдано не з його вини, або ж у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 12.09.2019 у справі № 908/1092/18, від 12.11.2019 у справі № 914/2436/18.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Водного кодексу України, видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на спеціальне водокористування здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ в електронному вигляді (запис про наявність дозволу, висновку, рішення, погодження, свідоцтва, іншого документа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), який дозвільний орган зобов`язаний видати суб`єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб`єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Відповідно до абз. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", об`єкт, на який видається документ дозвільного характеру (далі - об`єкт), - природні ресурси, земельна ділянка, ґрунтовий покрив земельних ділянок, споруда, будівля, приміщення, устаткування, обладнання та механізми, що вводяться в експлуатацію або проектуються, окрема операція, господарська діяльність певного виду, робота та послуга, а також документи, які використовуються суб`єктом господарювання у процесі проходження погоджувальної (дозвільної) процедури (проектна документація на будівництво об`єктів, землевпорядна документація, містобудівна документація, гірничий відвід).

Суд констатує, що відповідачем, виникнення та існування в часі обставини видобутку води без дозволу на спеціальне водокористування в період з 21.04.2013 до 15.02.2017 в своїх заявах по суті справи та безпосередньо в судових засіданнях визнавалось.

Щодо заперечень відповідача в частині того, що ним вживались заходи щодо отримання дозволу на спеціальне водокористування, крім того, сплачувалась рентна плата у встановленому ПК України розмірі та відсутності забруднення свердловин, спричинене самовільним забором та використанням води, суд зазначає наступне.

Предметом позову у даній справі є стягнення збитків внаслідок самовільного використання водних ресурсів, а не внаслідок скидів забруднюючих речовин з перевищенням встановленого нормативу, що є іншим складом правопорушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, а отже в даному випадку відсутність забруднення підземних вод не звільняє відповідача від відповідальності з відшкодування збитків за самовільне використання водних ресурсів.

Факт самовільного використання водних ресурсів без відповідного дозволу на спеціальне водокористування за законом є самостійною підставою для відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів. Такий правовий висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 910/8682/16, від 09.09.2021 у справі № 904/4941/20.

Крім цього, відповідно до пп. 255.11.13 п. 255.5 ст. 255 Податкового кодексу України, ставки рентної плати за спеціальне використання води встановлюються у таких розмірах: у разі перевищення водокористувачами встановленого річного ліміту використання води рентна плата обчислюється і сплачується у п`ятикратному розмірі виходячи з фактичних обсягів використаної води понад встановлений ліміт використання води, ставок рентної плати та коефіцієнтів.

За відсутності у водокористувача дозволу на спеціальне водокористування із встановленими в ньому лімітами використання води рентна плата справляється за весь обсяг використаної води, що підлягає оплаті як за понадлімітне використання (п.п. 255.11.15 п. 255.5 ст. 255).

З аналізу вищевказаних положень вбачається, що державне регулювання справляння рентної плати не звільняє водокористувача від обов`язку оформити дозвіл на спеціально водокористування, а отже у відповідача настає відповідальність з відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання води із підземних джерел без спеціального дозволу на спеціальне водокористування, навіть попри сплату рентної плати.

Крім того, відповідачем не доведено, що ним вживались заходи для отримання дозволу на спеціальне водокористування у спірний період, належних та допустимих доказів звернення до уповноважених органів та тривалість процедури отримання дозволу на спеціальне водокористування не надано, а сама по собі процедура отримання спеціального дозволу на спеціальне водокористування не звільняє від відповідальності за самовільне їх використання.

Отже, здійснення водокористувачем водокористування без дозволу є порушенням його обов`язку передбаченого п. 9 ч. 1 ст. 44 Водного кодексу України, яке має наслідком застосування до винної особи відповідальності та дії винної особи щодо водокористування без дозволу є самостійним складом правопорушення.

Відповідно до статей 110, 111 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування. Підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Аналогічна норма міститься в статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища".

Згідно з частиною першою статтею 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів у разі самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) регламентовано Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389 та зареєстрованою в Мін`юсті України від 14.08.2009 за № 767/16783 зі змінами та доповненнями (далі - Методика).

Згідно з п. 9.1 Методики, розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), здійснюється за формулою: З сам = 5 х W х Тар (грн.), де

W - об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води));

Тар - розмір, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води, встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення (для поверхневих, підземних, шахтних, кар`єрних та дренажних вод - грн/100 куб. м, води для потреб гідроенергетики та рибництва - грн/10000 куб. м, води, яка входить до складу напоїв, - грн/куб. м). Для води з лиманів Тар аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання поверхневих вод для показника "Інші водні об`єкти", встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення.

Суд встановив, що згідно із ст. 255 Податкового кодексу України ставка рентної плати за спеціальне використання підземних вод за 100 куб. м. для м. Києва в редакції Податкового кодексу України на дату виявлення порушення складає 86, 90 грн.

Згідно п. 9.2 Методики, в редакції, що була чинна на момент виявлення порушення, фактичний об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки фізичної особи - підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності).

На підтвердження суми збитків позивачем наданий розрахунок розмірів збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання води із підземних джерел, з якого вбачається, що за період з 21.04.2013 року до 15.02.2017 відповідачем здійснено забір підземних вод в загальному обсязі 716, 78 тис. куб. м.

Вказаний обсяг встановлено на основі наданої Державним агентством водних ресурсів України (лист від 25.07.2019 №4425/3/3/11-19) звітності про використання води за формою 2ТП-водгосп (річна).

У відповідності до "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів", затвердженої наказом Мінприроди від 20.07.2009 № 389 зі подальшими змінами, розрахунок розміру відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання води із підземних джерел без спеціального дозволу на спеціальне водокористування за період з 21.04.2013 до 15.02.2017 становить 3 127 487, 55 грн за об`єм використаної води - 716, 78 тис. куб. м.

Разом з тим, одночасно з поданням відзиву, відповідач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, щодо якої суд зазначає наступне.

При розгляді цієї справи судом встановлено, що позивачем доведено факт самовільного використання відповідачем водних ресурсів без отримання відповідного дозволу та спеціальне водокористування, завдання збитків державі, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди, причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, та наявність вини відповідача, а тому суду слід перевірити чи в межах строку, встановленого на захист порушеного права звернувся позивач з позовом.

Позовна давність, за визначенням статті 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України.

За змістом частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відтак, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Так, позовна давність застосовується лише за наявності порушення прав особи. Отже перш, ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, якщо такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові, у зв`язку зі спливом позовної давності, за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідач зазначає, що у грудні 2017 року Державна екологічна інспекція у місті Києві зверталась до Акціонерного товариства «Українська залізниця» з позовом (справа №910/21840/17) про стягнення 2 672 724, 46 грн збитків заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 01.05.2013 по 01.06.2016 структурним підрозділом відповідача - виробничим підрозділом "Київське будівельно-монтажне експлуатаційне управління" регіональної філії "Південно-західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" здійснювався забір води без дозволу на спеціальне водокористування. Водокористування проводилось з артезіанських свердловин №№2, 24, розташованих на станції Дарниця в місті Києві, з яких відповідно до довідки відповідача (в особі виробничого підрозділу "Київське будівельно-монтажне експлуатаційне управління" регіональної філії "Південно-західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця") про об`єм використаної води за період з 01.05.2013 по 01.06.2016, фактично забрано 793 211 куб. м. води

Суд констатує, що постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 102 «Питання реалізації Концепції реформування системи державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища» утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Державної екологічної інспекції за переліком згідно з додатком 1. Ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної екологічної інспекції за переліком згідно з додатком 2. Установлено, що територіальні органи Державної екологічної інспекції, що ліквідуються, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам, які утворюються згідно з пунктом 1 цієї постанови.

Відповідно до вказаної постанови, ліквідовано Державну екологічну інспекцію у м. Києві та Державну екологічну інспекцію у Київській області та утворено Державну екологічну інспекцію Столичного округу, як міжрегіональний територіальний орган державної екологічної інспекції України.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державна екологічна інспекція у м. Києві () з 02 жовтня 2018 року знаходиться в стані припинення.

Наказом Державної екологічної інспекції України від 01 червня 2021 року №253, що є у вільному доступі, затверджено Положення про Державну екологічну інспекцію Столичного округу, відповідно до якого основними завданнями Інспекції є реалізація повноважень Держекоінспекції у межах міста Києва та Київської області.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому, обов`язок по відновленню порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід щодо переходу до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до сформованої Верховним Судом практики, зокрема: постанова від 10.09.2020 у справі № 420/5772/18, від 06.10.2020 у справі № 804/958/17, від 10.10.2020 у справі №804/958/17, від 03.12.2020 у справі № 805/2173/16-а, від 30.12.2020 по справі 805/4361/17-а, у випадку, коли відбувається публічне правонаступництво, вирішальним є встановлення факту переходу повністю чи частково функцій (адміністративної компетенції) від одного суб`єкта владних повноважень до іншого, а не факту державної реєстрації припинення вибувшого з публічних правовідносин суб`єкта владних повноважень як юридичної особи.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що повноваження Державної екологічної інспекції у м. Києві, що припиняється, забезпечено новоутвореним органом - Державною екологічною інспекцію Столичного округу, суд вважає, що до позивача у даній справі перейшли права і обов`язки Державної екологічної інспекції у м. Києві, в тому числі в частині пред`явлення позову до відповідача про стягнення збитків заподіяних державі внаслідок самовільного використання води із підземних джерел без спеціального дозволу на спеціальне водокористування, що були встановлені до утворення Державної екологічної інспекції Столичного округу.

Факт забору води виробничим структурним підрозділом філії АТ «Українська залізниця» з артезіанських свердловин №2, 24 без дозволу на спеціальне водокористування у період з 01.05.2013 до 01.06.2016 був встановлений Державної екологічною інспекцією у м. Києві при проведенні планової перевірки у період з 01.06.2016 по 21.06.2016 на підставі наказу Державної екологічної інспекції України від 30.05.2016 №56 та направлення Державної екологічної інспекції України від 30.05.2016 №22.

Отже, суд погоджується з твердженнями відповідача, що факт забору води у період з 01.05.2013 до 01.06.2016 без дозволу на спеціальне водокористування був відомий позивачу ще 21.06.2016 (останній день проведення перевірки). Отже, трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення з відповідач збитків заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів за фактом забору води у період з 01.05.2013 до 01.06.2016 без дозволу на спеціальне водокористування розпочався з 22.06.2016 та мав закінчитись 22.06.2019.

Разом з тим, суд зазначає, що за своєю правовою природою залишення позову без розгляду є відмовою суду розглянути звернення особи про захист її порушеного права (позов) внаслідок визначених указаною статтею 226 ГПК України недоліків або дій цієї особи. При цьому, особа може повторно звернутись до суду з такими ж вимогами.

Відповідно до статті 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності. Якщо частина строку, що залишилася, є меншою ніж шість місяців, вона подовжується до шести місяців.

Переривання перебігу позовної давності відрізняється від зупинення перебігу позовної давності тим, що після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Натомість у випадку зупинення позовної давності від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг цього строку продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Зупинення перебігу позовної давності має тимчасовий характер, коли до її строку не зараховується час існування визначених законодавством обставин, за наявності яких цей строк не спливає. Натомість переривання позовної давності означає анулювання строку, який сплив до моменту вчинення боржником передбачених законодавством дій щодо визнання боргу або іншого обов`язку.

Отже, норма статті 265 ЦК України регулює відносини зупинення перебігу позовної давності в разі залишення позову без розгляду та не регулює відносин переривання або не переривання позовної давності у такому випадку, тому не підлягає застосування до спірних правовідносин.

Вказаного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 у справі №904/3405/21 та відступила від правових висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 639/9642/14-ц та у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2020 року у справі № 713/1548/18, щодо переривання перебігу позовної давності у разі пред`явлення позову, який судом було залишено без розгляду.

Так, судом встановлено, що у справі №910/21840/17 рішенням Господарського суду міста Києва від 29.03.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2018 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 2 672724,46 грн. збитків, завданих державі внаслідок порушення вимог чинного природоохоронного законодавства.

Постановою Верховного суду від 20.08.2018 вказані рішення та постанова судів скасовані, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

За наслідками нового розгляду ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 позов Державної екологічної інспекції у м. Києві у справі №910/21840/17 залишено без розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2018 апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 у справі №910/21840/17 повернуто без розгляду, тобто апеляційний розгляд не розпочався.

Таким чином, позовна давність за вимогами про стягнення з відповідач збитків заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів за фактом забору води у період з 01.05.2013 до 01.06.2016 без дозволу на спеціальне водокористування зупинялась та в силу приписів статті 265 ЦК України продовжувалась з урахуванням часу, що минув до його зупинення після залишення позову у справі №910/21840/17 без розгляду ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2019.

Натомість, у зв`язку з тим, що частина строку, що залишилася, є меншою ніж шість місяців, позовна давність в порядку ст. 265 ЦК України подовжувалась до 12.09.2019.

У зв`язку з тим, що Державна екологічна інспекція Столичного округу звернулась до відповідача із позовною заявою про стягнення з останнього збитків у розмірі 3 127 487,55 грн заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування) у період з 21.04.2013 до 15.02.2017, суд вважає, що факт порушення п. 9 ч. 1 ст. 44 Водного кодексу України відповідачем у період з 21.04.2013 по 01.06.2016 міг бути відомий Державній екологічній інспекції у м. Києві 21.06.2016 (останній день проведення перевірки на підставі наказу Державної екологічної інспекції України від 30.05.2016 №56 та направлення Державної екологічної інспекції України від 30.05.2016 №22), а отже перебіг позовної давності за вимогами в даній частині розпочався 22.06.2016 та закінчився 12.09.2019, втім позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав поза межами строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові, з огляду на заяву відповідача, подану до ухвалення рішення у справі, про застосування строку позовної давності.

Таким чином, щодо позовних вимог в частині стягнення збитків у період з 02.06.2016 до 15.02.2017, суд констатує, що відповідно до частини 1 статті 23 Кодексу України про надра, землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, а також підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Відтак, у випадку, якщо судом буде встановлено, що відповідач є суб`єктом, діяльність якого підпадає під дію положень статті 23 Кодексу України про надра, а обсяг видобування підземних вод з кожного із водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу, то в такому випадку суб`єкт підлягає звільненню від відповідальності, визначеної на підставі акта перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства.

Як зазначено судом вище, методика розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №389 від 20.07.2009.

Пункт 9.2.Методики в редакції, що була чинна на момент виявлення правопорушення в 2019 році - фактичний об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки фізичної особи - підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності).

Відповідно до ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому, обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру збитків покладається на позивача.

Частина 1 статті 74 ГПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частина 1 статті 76 ГПК України - належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частина 1 статті 79 ГПК України - наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Частина 2 статті 79 ГПК України - питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частина 1 статті 236 ГПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частина 5 статті 236 ГПК України - обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як встановлено судом вище, в матеріалах справи наявні річні звітності про використання води відповідачем за формами 2ТП-водгосп в тому числі за 2016 та 2017 роки, що надана Державним агентством водних ресурсів України (лист від 25.07.2019 №4425/3/3/11-19).

З вказаних звітностей вбачається, що річний видобуток відповідачем підземних вод за 2016 рік становив 196, 9 тис. куб. м (підземні води ПО) та 34, 9 тис. куб. м (підземні води ПП), а за 2017 рік - 146, 8 тис куб. м. (підземні води ПО) та 29, 8 тис. куб. м (підземні води ПП).

Оскільки, подана звітність є річною та не містить інформацію про видобуток води відповідачем за період з 02.06.2016 по 15.02.2017, або інформації про добовий обсяг води відповідачем з кожної свердловини, що перевищував би передбачений статтею 23 Кодексу України про надра обсяг видобутку води в 300 кубічних метрів на добу, суд позбавлений можливості перевірити обґрунтованість заявленого позивачем розміру збитків завданих державі в період з 02.06.2016 до 15.02.2017, а отже позивачем не доведено належними та допустимими доказами розміру заподіяної шкоди, виходячи з обсягу споживання води за спірний період відповідно до даних статистичної звітності відповідача, або інших вірогідних доказів.

За таких обставин, оцінивши подані докази, які досліджені судом, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, при цьому, в частині стягнення збитків з відповідача за період з 21.04.2013 до 01.06.2016 суд відмовляє у задоволенні позову, у зв`язку із спливом строку позовної давності, а в частині стягнення збитків за період з 02.06.2016 до 15.02.2017, у зв`язку із не доведенням їх розміру належними та допустимими доказами.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог суд покладає понесені судові витрати позивача, що складаються із судового збору, на останнього. Відповідач про понесення ним судових витрат суду не повідомляв.

На підставі викладеного, керуючись ст. 13, 73-77, 86, 129, 182, 183, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Державної екологічної інспекції Столичного округу (03035 м. Київ, вул. Солом`янська, 1) до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5) в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" (03035, м. Київ, вул. Льва Толстого, буд. 61) про відшкодування збитків в розмірі 3 127 487, 55 грн - відмовити.

2. Судові витрати покласти на сторони в розмірі, що кожною з них понесено.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19.09.2022 (повний текст підписано після виходу судді з відпустки та лікарняного).

Суддя Г. П. Бондаренко - Легких