ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2022 року м.Дніпро Справа № 904/9932/16

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання Колесник Д.А.

представники сторін:

від Національного банку України: Софін Олександр Валерійович, адвокат, довіреність №18-0011/87896 від 21.09.2021 року

від ПАТ "Златобанк": Коваль Любов Леонідівна, адвокат, довіреність №24/12/01 від 24.12.2021 року

від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб: Ярошенко Анастасія Сергіївна, адвокат, довіреність №60-17951/21 від 30.12.2021 року

арбітражний керуючий Штельманчук Михайло Сергійович, посвідчення №194 від 28.02.2013 року

інші представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи сторони повідомлені шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Центрального апеляційного господарського суду та відправлення ухвали суду на електронні пошти сторін

розглянувши апеляційну скаргу керуючого санацією арбітражного керуючого Штельманчука Михайла Сергійовича на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2022 року (повний текст складено 03.06.2022 року) у справі № 904/9932/16 (суддя Владимиренко І.В)

за заявою Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Златобанк" Караченцева А.Ю.

до боржника Приватного акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" (м. Кам`янське, Дніпропетровської області, пр. Аношкіна, 179, )

про визнання грошових вимог у розмірі 686 016 650,83 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2022 року у справі № 904/9932/16 визнано грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Златобанк" у розмірі 4 540,00грн. (1 черга задоволення), 603 071 090,59 грн. (4 черга задоволення без права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів), 82 945 560,24 грн. (6 черга задоволення).

Зобов`язано керуючого санацією арбітражного керуючого Штельманчука М.С. внести до реєстру вимог кредиторів відомості про кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства.

Суд першої інстанції, мотивуючи ухвалене рішення, вказав, що:

- в обґрунтування поданої заяви представник ПАТ "Златобанк" зазначив, що 28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та Приватним акціонерним товариством "Дніпровський завод мінеральних добрив" було укладено кредитний договір №247/12-КLMV, з наступними договорами про внесення змін до кредитного договору;

- банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику грошові кошти за кредитною лінією на суму 20 967 000,00 грн., 20 729 569,79 доларів США та 1 200 000,00 євро;

- відповідно до п. 1.4. договору кінцева дата повернення кредиту - не пізніше 27.11.2013 року;

- до договору сторонами укладено 32 додаткові договори, якими сторони змінювали строки та умови повернення кредиту, сплати процентів, та ін.;

- зобов`язання по кредитному договору до теперішнього часу ПрАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" належним чином не виконуються;

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2016 року у справі № 904/4550/16 задоволено позов банку та стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" на користь Публічного акціонерного товариства "Златобанк" заборгованість за кредитним договором №247/12-КLMV, розраховану станом на 23.05.2016 року у розмірі: 17 137 332,31 дол. США - боргу за основним кредитом, 1 000 000,00 євро - боргу за основним кредитом, 2 188 197,18 дол. США боргу за процентами, 141 111,09 євро - боргу за процентами, 80 158 019,07 грн. пені, 5 000, 00 грн. - штрафу, 4 714755,67 грн. 3 % річних з простроченої суми, 205 801,22 грн. - судового збору; отже, факти існування основного зобов`язання встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Суд зазначив, що внаслідок неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором, станом на дату порушення провадження у справі про банкрутство - 24.04.2017 року (на 23.04.2017 року включно) - у боржника ПрАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі: 17 137 332,31 дол. США - заборгованість по кредиту (тіло) в дол. США (що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 13.12.2021року становить 463 120 982,08 грн.); 1 000 000,00 євро - заборгованість по кредиту (тіло) в євро (що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 13.12.2021року становить 30 452 100,00 грн.; 3 787 681,51 дол. США - заборгованість по процентам в доларах США (що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 13.12.2021року становить 102 358 683,89 грн.); 234 444,41 євро - заборгованість по процентам в євро (що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 13.12.2021 року становить 7 139 324,62 грн.).

Загальний розмір заборгованості за кредитним договором по тілу кредиту та процентам станом на дату порушення провадження у справі про банкрутство - 23.04.2017 року в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату звернення з заявою про кредиторські вимоги - 13.12.2021року складає 603 071 090,59 грн.

Додатково боржнику ПАТ "Златобанк" нарахував пеню за умовами п.4.1 кредитного договору в розмірі подвійної облікової ставки НБУ із суми неповерненого кредиту та несплачених процентів, з урахуванням вимог ст. 232 ч.6 ГК України, за період з 24.10.2016 року по 23.04.2017 року, розмір якої складає: 2 877 798,91 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 13.12.2021 року становить 77 769 925,52 грн. та 169 795,67 євро, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 13.12.2021 року складає 5 170 634,72 грн.

Загальна сума пені складає 82 940 560,24 грн.

Також, ПАТ "Златобанк" нарахував боржнику штраф за неналежне виконання зобов`язань, передбачений п. 3.4 кредитного договору, у розмірі - 5000,00 грн.

Суд, посилаючись на положення Кодексу України з процедур банкрутства зазначив, що вказані вимоги банку до боржника є конкурсними в розумінні ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства і підлягають визнанню судом.

Не погодившись ухвалою суду першої інстанції, керуючий санацією арбітражний керуючий Штельманчук М.С. оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що постановлена ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки прийнята з порушенням норм матеріального права, яке полягає у невірному тлумаченні ст. ст. 1048, 1050 ЦК України, незастосуванні ст.ст. 257, 258 ЦК України до заявлених штрафних санкції, а також є такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до безпідставного визнання грошових вимог ПАТ "Златобанк".

Зокрема, апелянт вказує, що:

- господарський суд, передчасно постановивши ухвалу про визнання грошових вимог ПАТ "Златобанк", фактично позбавив гарантованого нормами КУзПБ права боржника та арбітражного керуючого на висловлення своєї правової позиції щодо заявлених грошових вимог та надання відповіді на заяву з грошовими вимогами, заперечення стосовно підстав виникнення грошових вимог банку, надати докази на спростування доводів та обставин, на які посилається кредитор, надати пояснення стосовно складу та розміру заявлених вимог, а також здійснити контррозрахунок заявлених вимог;

- керуючим санацією боржника повідомлено господарський суд, що боржник звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до ПАТ "Златобанк" про визнання недійсними додаткових угод до кредитного договору, на підставі якого заявлені грошові вимоги, та відповідно до яких збільшено максимальний ліміт кредитування, що суттєво впливає на суму заборгованості та, як наслідок, на розмір кредиторських вимог, що свідчить про те, що станом день розгляду грошових вимог банку такі заявлені вимоги є спірними. Про зазначені обставини з відповідними доказами було заявлено у клопотанні про відкладення розгляду справи по розгляду грошових вимог ПАТ "Златобанк" №01-32/26-05 від 31.05.2022 року;

- при ухваленні рішення про визнання грошових вимог суд першої інстанції прийшов до невірного тлумачення положень ст.1048 ЦК України та ст.1050 ЦК України, що призвело до безпідставного визнання грошових вимог ПАТ "Златобанк" в частині нарахованих процентів після закінчення строку кредитування. Суд безпідставно визнав грошові вимоги Банку в частині заявлених процентів та штрафних санкцій, які були нараховані аж до 24.03.2017 року, оскільки не звернув увагу, що банк, пред`явивши вимогу від 16.04.2015 року №1300 про дострокове погашення кредитного договору, фактично змінив строк виконання основного зобов`язання, що вказує на те, що строк кредитування закінчився 17.04.2015 року.

Апелянт акцентує увагу суду, що починаючи з дати, коли змінено строк виконання зобов`язань за кредитним договором, банк втратив право нараховувати проценти у розмірі ставки, погодженої умовами договору, відповідно до положень ст. 1048 ЦК України, у зв`язку з закінченням строку кредитування, оскільки зазначена стаття регулює порядок нарахування процентів виключно за правомірне користування боржником кредитним коштами.

Щодо нарахованої банком пені за період з 24.10.2016 року по 23.04.2017 року, апелянт вказує на закінчення строку позовної давності за цими вимогам.

17.06.2022 року скаржник подав доповнення до апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.266 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надіслання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи; в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни.

Частиною 1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскаржувана ухвала господарського суду Дніпропетровської області прийнята 01.06.2022 року, підписана 03.06.2022 року, про що зазначено в самій ухвалі.

Апелянт надав докази відправлення 13.06.2022 року суду та сторонам по даній справі доповнень до апеляційної скарги (том 3 грошових вимог а.с.117-129).

Враховуючи те, що останній десятий день для подання апеляційної скарги припадає на 13.06.2022 року, доповнення до апеляційної скарги подані у визначений процесуальний строк на апеляційне оскарження, тому прийняті колегією суддів до розгляду.

За змістом доповнень до апеляційної скарги скаржник посилається на те, що аналогічні вимоги банку були розглянуті господарським судом та відхилені у повному обсязі згідно ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2019 року.

Вказана ухвала залишена в силі судами апеляційної та касаційної інстанцій, однак ПАТ "Златобанк" повторно звернувся з тими самим грошовими вимогами до ПАТ "ДЗМД" з тих самих підстав та ідентичним обґрунтуванням.

В порушення принципів дії законної сили судового рішення, норм господарського процесуального законодавства та Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд Дніпропетровської області приймає заяву ПАТ "Златобанк" з грошовими вимогами до ПАТ "ДЗМД", повторно розглядає грошові вимоги, які вже були предметом розгляду, та приймає судове рішення за результатом такого розгляду.

Скаржник вказує, що зазначені обставини були викладені ним у повідомленні про розгляд грошових вимог ПАТ "Златобанк" №01-32/04-02 від 02.02.2022 року, яке було подано до матеріалів справи 03.02.2022 року, але суд не врахував наведених аргументів, не надав їм оцінки та задовольнив повторно заявлені грошові вимоги ПАТ "Златобанк" у повному обсязі, чим порушив норми процесуального законодавства.

Апелянт просить:

- задовольнити апеляційну скаргу керуючого санацією ПАТ "ДЗМД" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2022 року у справі №904/9932/16;

- ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2022 року по справі №904/9932/16 скасувати;

- ухвалити нове рішення, яким відмовити у визнані грошових вимог Публічного акціонерного товариства "Златобанк" (ідентифікаційний код 35894495, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, 17) до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" (ідентифікаційний код 31980517, 51917, Дніпропетровська обл., місто Кам`янське, п-т. Аношкіна, буд. 179) у повному обсязі.

ПАТ "Златобанк" у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти наведених апелянтом доводів. Вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою. Щодо обставин повторного звернення банку з грошовими вимогами до боржника зазначає, що:

- згідно п.2 ч.1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами;

- згідно тексту ухвали від 10.10.2019 року кредиторські вимоги банку відхилені в першу чергу з процесуальних мотивів - підписання заяви про кредиторські вимоги, на думку суду, не уповноваженою особою від імені банку. Такою особою була уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Златобанк". Також зазначено про незабезпечення кредиторських вимог заставою, тобто відсутність підстав вважати банк забезпеченим кредитором;

- в ухвалі суду від 10.10.2019 року не надавалась правова оцінка кредиторським вимогам банку по суті. Вимоги банку не оцінювались судом на предмет їх обґрунтованості, доведеності тощо, тобто судове рішення по суті кредиторських вимог не ухвалювалось. Таким чином, ухвалу від 10.10.2019 року не можна вважати судовим рішенням між тими ж сторонами, з того ж предмету та з тих самих підстав в розумінні ст. 175 Господарського процесуального кодексу України.

Також представник банку у відзиві на апеляційну скаргу вказує наступне:

Як на момент постановлення ухвали від 10.10.2019 року, так і станом на сьогоднішній день, процесуальний закон встановлює можливість повторного звернення із заявою про грошові кредиторські вимоги у випадку підписання такої заяви неуповноваженою особою. Згідно ч.3 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон "Про банкрутство") в редакції на дату постановления ухвали від 10.10.2019 року, заява підписується кредитором або його уповноваженим представником.

Згідно ст. 24 Закону "Про банкрутство" (в редакції закону станом на 10.10.2019 року) господарський суд не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви конкурсного кредитора здійснює перевірку її відповідності вимогам цього Закону. У разі, якщо заяву конкурсного кредитора подано без дотримання вимог частини третьої статті 23 цього Закону, господарський суд письмово повідомляє заявника про недоліки заяви та строк, протягом якого він зобов`язаний їх усунути. Якщо конкурсний кредитор усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до суду. В іншому випадку суд виносить ухвалу про повернення заяви. Повернення заяви з підстав, передбачених цією статтею, не перешкоджає повторному зверненню до суду у цій же справі, якщо порушення усунуто в межах строку, встановленого частиною першою статті 23 цього Закону.

Згідно ч. 4 ст. 23 Закону "Про банкрутство" особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Отже, у випадку підписання заяви про кредиторські вимоги неуповноваженою особою процесуальний закон передбачав можливість повторного звернення із такою заявою.

Також закон не визначав наслідком незаявлення кредиторських вимог їх погашення.

Діюче законодавство з процедур банкрутства (ст. 45, 46 Кодексу України з процедур банкрутства) також не обмежує кредитора у можливості звернення із заявою про кредиторські вимоги на будь-якому етапі провадження у справі про банкрутство.

Щодо принципу правової визначеності додатково представник банку зазначив про встановлене ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" право банку на розгляд справи "судом, встановленим законом".

Під цим розуміє необхідність розгляду справи, зокрема, заяви банку про кредиторські вимоги, судом за встановленою процедурою і по суті.

Вказує, що заява банку з кредиторськими вимогами не була розглянута предметно, тобто по суті вимог. За змістом рішення банку фактично відмовлено у розгляді справи судом внаслідок підписання заяви неуповноваженою особою. Тобто, справу банку не було вирішено судом в розумінні ст. 6 Конвенції.

Також у відзиві спростовуються доводи скаржника щодо порушення судом норм матеріального права, на які вказує скаржник за доводами апеляційної скарги.

Представник банку просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2022 року у справі № 904/9932/16 залишити без змін.

Інші сторони по справі відзиви на апеляційну скаргу не надали.

У судовому засіданні представники Національного Банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб також заперечували проти доводів апелянта. Вважали апеляційну скаргу не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області у даній справі від 24.04.2017 року порушено провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" (м. Кам`янське Дніпропетровської області, пр. Аношкіна, 179, ) та введено процедуру розпорядження майном боржника.

Частиною 1 статті 3 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

21.10.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства (далі КУзПБ).

Згідно ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Встановлено, що 21.12.2021 року до суду від ПАТ "Златобанк" в особі уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Златобанк" Караченцева А.Ю. надійшла заява про визнання грошових вимог до боржника у розмірі 686 016 650,83 грн. (т.1 грошових вимог а.с.1-5).

В обґрунтування поданої заяви представник ПАТ "Златобанк" зазначив, що:

- 28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" () та Приватним акціонерним товариством "Дніпровський завод мінеральних добрив" () (позичальник) було укладено кредитний договір №247/12-КLMV, з наступними договорами про внесення змін до кредитного договору (далі кредитний договір, договір);

- банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику грошові кошти за кредитною лінією на суму 20 967 000,00 грн., 20 729 569,79 доларів США та 1 200 000,00 євро;

- відповідно до п. 1.4. договору кінцева дата повернення кредиту: не пізніше 27.11.2013 року.

Банк зазначав, що у зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за договором, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2016 року у справі № 904/4550/16 задоволено позов банку та стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" (код 31980517) на користь Публічного акціонерного товариства "Златобанк" (код 35894495) заборгованість за кредитним договором №247/12-КLMV, розраховану станом на 23.05.2016 року у розмірі: 17 137 332,31 дол. США - боргу за основним кредитом, 1 000 000,00 євро - боргу за основним кредитом, 2 188 197,18 дол. США боргу за процентами, 141 111,09 євро - боргу за процентами, 80 158 019,07 грн. пені, 5 000, 00 грн. - штрафу, 4 714755,67 грн. 3 % річних з простроченої суми, 205 801,22 грн. - судового збору. Отже, факти існування основного зобов`язання встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Додатково банк нарахував боржнику пеню за умовами п.4.1 кредитного договору в розмірі подвійної облікової ставки НБУ із суми неповерненого кредиту та несплачених процентів за період з 24.10.2016 року по 23.04.2017 року, розмір якої складає: 2 877 798,91 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 13.12.2021 року становить 77 769 925,52 грн. та 169 795,67 євро, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 13.12.2021 року складає 5 170 634,72 грн. Загальна сума пені складає 82 940 560,24 грн.

Також нараховано штраф у розмірі 5 000,00 грн. згідно п.3.4 кредитного договору.

На час звернення банку з заявою до боржника про визнання кредиторських вимог провадження у справі про банкрутство перебувало на стадії розпорядження майном боржника відповідно до ухвали суду від 24.04.2017 року.

15.02.2022 року ухвалою господарського суду у даній справі припинено процедуру розпорядження майном боржника та введено процедуру санації боржника.

Частиною 3 ст.44 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що розпорядник майна зобов`язаний розглядати заяви кредиторів з грошовими вимогами до боржника, що надійшли в установленому цим Кодексом порядку.

Частиною 5 ст.45 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що, крім іншого, розпорядник майна з урахуванням результатів розгляду вимог кредиторів боржником повністю або частково визнає їх або відхиляє з обґрунтуванням підстав визнання чи відхилення, про що письмово повідомляє заявників і господарський суд.

Згідно ч.6 ст.50 Кодексу України з процедур банкрутства керуючий санацією зобов`язаний розглядати вимоги конкурсних кредиторів.

Отже, в будь-якому випадку на будь-якій стадії розгляду справи про банкрутство, при розгляді вимог кредитора та встановлення наявності чи відсутності такої заборгованості у боржника, суду повинні бути надані як мінімум дві позиції: обґрунтована та підтверджена відповідними доказами позиція кредитора, що заявив вимоги, а також позиція самого боржника, яка ґрунтується як на відповідних доказах та документах, так і на даних бухгалтерського обліку боржника.

Незалежну між боржником та кредитором позицію у справі про банкрутство по розгляду заявлених вимог займає арбітражний керуючий, який з урахуванням позиції боржника, розглядає надані докази кредитора, формує свою позицію з приводу кредиторських вимог та надає результати розгляду для остаточного прийняття рішення по даному питанню господарському суду.

Відповідно до ст. ст 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи; та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому і дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію ст. 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню.

Подібний висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 16.02.2021 року у справі № 914/2404/19.

Правова позиція Верховного Суду зводиться до того, що для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення.

У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.

При розгляді даної справи та постановлені оскаржуваної ухвали про визнання грошових вимог ПАТ "Златобанк", суд першої інстанції ухвалив рішення виключно і на підставі доводів та доказів, які були подані до суду банком, без з`ясування правових позицій боржника та арбітражного керуючого,

Колегія суддів звертає увагу, що у відповіді боржника щодо заявлених грошових вимог ПАТ "Златобанк" (т.2 грошових вимог а.с. 99-102) та у повідомленні про розгляд грошових вимог ( т.2 грошових вимог а.с 106-108) Приватне акціонерне товариство "Дніпровський завод мінеральних добрив" та арбітражний керуючий Штельманчук М.С. звертали увагу господарського суду на те, що банк вже звертався з аналогічними вимогами до боржника і ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2019 року грошові вимоги ПАТ "Златобанк" відхилено.

На думку колегії суддів визначальним у вирішенні питання щодо правильності прийнятого судом першої інстанції оскаржуваного рішення є встановлення того, чи дотримано судом норми процесуального права при вирішенні даного спору.

Під час розгляду апеляційної скарги арбітражного керуючого Штельманчука М.С. Центральним апеляційним господарським судом досліджено матеріали справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив", матеріали грошових вимог ПАТ "Златобанк", щодо яких місцевим господарським судом прийнято ухвалу від 10.10.2019 року та грошові вимоги ПАТ "Златобанк", щодо яких прийнято судом оскаржувану ухвалу від 01.06.2022 року.

Встановлено, що ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2019 року є чинною згідно ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 03.09.2021 року та ухвали Верховного Суду від 14.02.2022 року ( т. 29 справи про банкурутство а.с. 45-53).

З матеріалів грошових вимог, які були заявлені ПАТ "Златобанк" 29.05.2017 року до господарського суду Дніпропетровської області в межах розгляду справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" №904/9932/16 вбачається наступне:

Вказана заява ПАТ "Златобанк" з грошовими вимогами до боржника була обґрунтована невиконанням ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" умов кредитного договору №247/12-КLMV від 28.11.2012 року, укладеного між ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" та ПАТ "Златобанк", а також рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2016 року у справі №904/4550/16, на підставі якого позовні вимоги про стягнення на користь банку з ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" заборгованості за кредитним договором №247/12-КLMV від 28.11.2012 року задоволені у повному обсязі.

Заявлені ПАТ "Златобанк" на підставі заяви №1624 від 24.05.2017 року грошові вимоги у розмірі 860 837 803,87 грн. складались з наступних вимог: заборгованості за основним боргом (кредитом) - 17 137 332,31 дол. США; заборгованості за основним боргом (кредитом) - 1 0000,00 євро; заборгованості за процентами - 3 892 409,65 дол. США (станом на 15.05.2017 року); заборгованості за процентами - 240 555,52 євро (станом на 15.05.2017 року); заборгованості по сплаті пені - 244 093 920,10 грн.; штрафу за незалежне виконання зобов`язань - 5 000,00 грн.; 3% від простроченої суми заборгованості - 18 385 563,12 грн.

При цьому, порівнюючи зміст грошових вимог, їх розмір, підстави їх виникнення, які були викладені у заяві ПАТ "Златобанк" №1624 від 24.05.2017 року, та які були викладені у повторно поданій АТ "Златобанк" заяві з грошовими вимогами №22/21 від 13.12.2021 року, яка зареєстрована судом 21.12.2021 року, вбачається, що банком були заявлені абсолютно ідентичні та однорідні вимоги, порівняно із заявою, яка надійшла до суду вперше у 2017 році, оскільки в обох заявах вимоги обґрунтовані однаковими підставами виникнення грошових зобов`язань, однаковим розміром, строком, та в обох заявах міститься посилання на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2016 року у справі №904/4550/16.

За змістом ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2019 року у даній справі вбачається, що суд, визнавши, що заява з грошовими вимогами ПАТ "Златобанк" від 24.05.2017 року підписана особою, яка не мала повноважень на її підписання, все ж надав оцінку грошовим вимогам банку, які розпорядник майна відхилив.

Так, суд зазначив в цій ухвалі, що: "… з Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № Р13049 від 10.10.2019 року, відповідно до якого запис № 14513623 про обтяження майнових прав на грошові кошти в сумі 8 574 000,00 до Договору застави майнових прав №247/12KLMV/S-3 від 29.08.2014 року (право вимоги/одержання) укладеного між ПАТ "Златобанк" (Заставодержатель) та ПрАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" (Заставодавець) 29.08.2019року - втратив чинність по завершенню п`ятирічного терміну зберігання.

Таким чином, підстави для внесення до реєстру вимог кредиторів майна боржника, яке є предметом застави відсутні.

В судовому засіданні представником боржника також надано розпоряднику майна роздруківку руху грошових коштів по рахунку ПрАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" № НОМЕР_1 у ПАТ "Златобанк" МФО 380612, з якої вбачається, що 12.02.2015 було здійснено перерахування коштів для погашення заборгованості за кредитним договором № 247/12-KLMV в сумі 8 626 155,77 грн., з призначенням платежу: 8 574 000,00 грн. дострокове повернення депозиту № 67/1/2 від 07.08.2014, згідно протоколу для погашення кредиторської заборгованості по договору № 247/12-KLMV від 28.11.2012".

Отже, суд в ухвалі від 10.10.2019 року прийняв рішення по суті заявлених вимог, зазначивши в резолютивній частині ухвали про відхилення грошових вимог ПАТ "Златобанк" у розмірі 860 837 803,87 грн.

Тому заперечення представника ПАТ "Златобанк" на апеляційну скаргу щодо того, що суд ухвалою від 10.10.2019 року відхилив грошові вимоги з допущених процесуальних порушень при підписанні банком заяви, не відповідає дійсним обставинам справи і колегія суддів визнає їх необґрунтованими, оскільки суд надав оцінку як доказам щодо руху коштів, сплачених на повернення кредиту, так і наявності підстав для внесення до реєстру вимог кредиторів банку як забезпеченого кредитора. Отже, суд розглянув ці вимоги по суті.

При цьому колегія суддів не надає оцінку законності даної ухвали.

Як вказано вище, ухвала від 10.10.2019 року оскаржувалась представником банку в апеляційному та касаційному порядку і не скасована, є чинною.

Наведені обставини вказують на те, що ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2019 року, якою відхилені вимоги ПАТ ПАТ "Златобанк" до ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" на підставі кредитного договору № 247/12-KLMV від 28.11.2012 року набрала законної сили та є обов`язковою для виконання.

Проте, будучи обізнаним, що його вимоги вже розглянуті господарським судом та відхилені у повному обсязі, ПАТ "Златобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Златобанк" повторно звертається з тими самим грошовими вимогами до боржника з тих самих підстав та ідентичним обґрунтуванням.

Апелянт вірно зазначає, що фактично банком заявлені вимоги за наявності такого, що набрало законної сили рішення між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

В порушення принципів дії законної сили судового рішення, норм господарського процесуального законодавства та Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд Дніпропетровської області безпідставно прийняв до розгляду вказану заяву ПАТ "Златобанк" з грошовими вимогами до ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив", повторно розглянув грошові вимоги, які вже були предметом розгляду, та ухвалив судове рішення за результатом такого розгляду.

Між тим, Кодекс України з процедур банкрутства не передбачає та не надає право кредитору повторно звертатись з тими самим грошовими вимогами, які вже були розглянуті та по яким прийнято судове рішення щодо їх визнання чи відхилення.

Єдина можливість повторного звернення кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство передбачена положеннями ч.3 ст.46 КУзПБ. Проте, така можливість стосується лише тих заяв, щодо яких усунуті порушення в межах строку, встановленого ч.1 ст.45 КУзПБ, після їх повернення кредитору з підстав, передбачених ст. 46 КУзПБ.

Будь-яких інших підстав для повторного звернення кредитора з грошовими вимогами до боржника законодавство про банкрутство не передбачає.

Колегія суддів звертає увагу, що визнаючи, що ПАТ "Златобанк" не має статусу кредитора у даній справі, що його грошові вимоги відхилено ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2019 року, суд вказав про це в ухвалі про затвердження реєстру вимог кредиторів, яка неодноразово переглядалася в апеляційному порядку в частині затвердження грошових вимог певних кредиторів, вимоги яких було визнано судом (т. 16 справи про банкрутство а.с. 135-138).

Досліджуючи у процесі розгляду даної апеляційної скарги докази, колегією суддів встановлено, що станом на момент прийняття оскаржуваної ухвали про визнання грошових вимог ПАТ "Златобанк", суду першої інстанції були відомі обставини того, що такі вимоги вже розглядалися судом, що ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.09.2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2019 року, що ПАТ "Златобанк" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Златобанк" не набув статусу кредитора у даній справі, вчиняє дії на реалізацію третім особам прав вимоги за кредитним договором №247/12- KLMV.

Всі ці обставини вказані в ухвалі господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2021 року у справі №904/9932/16 про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів (т. 26 справи про банкрутство а.с. 193-197).

Оскільки заява кредитора з грошовими вимогами до боржника розглядається як окрема позовна вимога позивача - кредитора до боржника в межах справи про банкрутство, щодо якої приймається окреме судове рішення - ухвала про визнання або відхилення заявлених грошових вимог, необхідно звернутися до приписів Господарського процесуального кодексу України.

Згідно п.2 ч.1 ст.175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно ч.3 ст.231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Отже, чинним законодавством України взагалі не допускається подання позивачем нового позову про той самий предмет і з тих самих підстав, з яких вже є прийняте рішення, що фактично полягатиме у переоцінці обставин, встановлених рішенням суду, яке набрало законної сили.

Повторне звернення з тими самим вимогами з тих самих підстав фактично свідчить про намагання домогтися нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане вище узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 13.11.2019 року у справі № 914/111/19, від 10.06.2020 року у справі № 921/628/19.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач звертається з вимогами до відповідача.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07. 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Зазначені обставини були викладені арбітражним керуючим у повідомленні про розгляд грошових вимог ПАТ "Златобанк" №01-32/04-02 від 02.02.2022 року (т.2 грошових вимог, а.с.106-108). Однак, суд не врахував наведених аргументів, не надав їм оцінки та задовольнив повторно заявлені грошові вимоги ПАТ "Златобанк" у повному обсязі, чим порушив норми процесуального законодавства.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України допущене судом порушення норм процесуального права є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до правової позиції, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №13/51-04 зазначено наступне: "Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі".

Аналогічний висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 30.11.2021 року у справі №922/3368/20.

Колегія суддів зазначає, що до звернення банку до суду з грошовими вимогами до боржника згідно заяви, зареєстрованої судом 21.12.2021 року, предмет спору був відсутній. Тому в задоволенні цієї заяви слід відмовити.

З огляду на наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не надає оцінку іншим доводам апелянта.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу колегія суддів визнає обґрунтованою, такою, що підлягає задоволенню. Ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2022 року у справі №904/9932/16 є незаконною, оскільки прийнята з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з підстав, зазначених в мотивувальній частині даної постанови.

Керуючись ст.ст. 269, 275, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, - ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2022 року по справі №904/9932/16 скасувати.

В задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Златобанк" Караченцева А.Ю. про визнання грошових вимог до боржника у розмірі 686 016 650,83 грн., відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 20.09.2022 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков